The Eastern Spirit Subbing Squad представя
Китигава Кейко
Мукай Осаму
Ямамото Юске, Игараши Шунджи
Омаса Ая, Каку Кенту и др.
Режисьор: Шинджо Такехико
Сценарист: Бандо Кенджи
Музика: Ике Йошихиро
Отвъд пекарната, която винаги ухае прекрасно…
Зад ъгъла, където се намира магазинът за интересни аксесоари…
И надолу, само надолу… В една опасно изглеждаща уличка…
Има едно скрито място, която вероятно някога е било бар.
Но те са го нарекли свое ателие.
РАЙСКА ЦЕЛУВКА
С такива оценки няма да те приемат.
Ще трябва още да се потрудиш
и пак да кандидатстваш.
Ако продължаваш така, връстниците ти ще се дипломират,
преди ти да си започнала. Какво ти става?
Защо не можеш да се съсредоточиш?
Животът не е игра, Хаясака.
Знам го и без теб, плешивецо! И вземи си смени пуловера!
Бях на 5 години, когато за пръв път се явих на приемен изпит.
Беше за началното училище към престижен университет.
И на първия си важен изпит се провалих ужасно.
Притесни ме не провалът, а майка ми.
Помислих, че може да изостави глупавата си дъщеря.
Затова от този ден започнах да уча повече от останалите.
Хаясака?
120. - Правилно.
Кой иска да отговори на следващия въпрос?
Я да видим…
Хаясака? - Да!
Успях да се подготвя добре и влязох в една от най-добрите гимназии.
Но в това време брат ми, който е по-умен от мен,
започна да се подготвя за изпити.
Майка ми прехвърли вниманието си върху него,
а аз бях оставена на спокойствие.
Не, нямам приятелка.
Той беше първата ми любов.
Но 3 години тази първа любов
остана несподелена.
Извини ме. Добре ли си? - Да, благодаря.
Хаясака…
До скоро.
Изчакайте малко.
Хаясака, какво правиш тук? - Изпробвам новия си телефон.
Тогава да се снимаме двамата.
Наистина ли? - Защо не.
Скъпа! Ей, скъпа!
Хайде де!
Отиди да сваляш някоя друга. Аз съм заета.
Извинявай… Бързам.
Само 5 минути! - Наистина бързам!
Три? Две? 1 минутка?
Чакай!
Не! Ограбват ме!
Изабела!
Какви ги вършиш? - Не исках да ми избяга.
Какво става? - Какво й има?
Анемия. Напоследък почти не бях спала заради изпитите.
Да я заведем в ателието. - Добре.
Как тежи! Хвани й краката. - Има хубави крака.
И тогава внезапно ми се разкри нов път в живота.
Хванаха ме на циганска люлка и ме понесоха нанякъде.
Добре ли си?
Будна си! Аз съм Сакурада Мивако.
Щяхме да извикаме лекар, но ти бълнуваше…
Нещо за циганска люлка.
Къде съм? - В ателието ни.
Ателие? - Тук създаваме дрехи.
Ученици сме в Академията за изкуства "Ядзава".
А, "Ядзава"… - Чувала си за нея? Страхотно!
Виждаш ли, училището ни е известно.
Известно е с това, че приемат всякакви идиоти.
И такива, които свалят ученици от други училища.
Не съм те свалял, проучвах те.
Другия месец ще имаме модно ревю по случай дипломирането ни.
Последният ни училищен фестивал.
Търсим момиче, което да представи модела ни на подиума.
Аз да стана модел?
Сигурно се шегуваш! Имам приемни изпити.
Нямам време за игрички с хора като вас.
Тръгвам си! - Почакай, Каролайн!
Мен ли имаш предвид?
Не си каза името.
И нямам намерение да го казвам.
Благодаря, че се погрижихте за мен.
Чакай малко! - Сега пък какво?
За нас това не е игра.
Върни си думите!
Кажи, че съжаляваш, но нямаш време за това.
Араши…
Мислиш, че можеш да ни гледаш отвисоко,
понеже учиш в "Сейей"?
Върни си думите!
Коя е тя? - Джорджи!
Араши я намери.
Така ли? За наш модел?
Изглежда перфектно, но е глупачка!
Какво мирише така вкусно? - Не е за теб, беше за нея.
Специална подсилваща яхния.
Но явно ще си я ям сама.
Не искаш да ми дадеш от приготвеното за нея?
Както правиш и с роклите си.
Добро утро. - Добро утро.
Токумори, срещал ли си някога човек, който да те плаши?
Човек, за когото от първата ви среща да си помислиш: "Той ме плаши.
Ако бъде около мен, ще обърка живота ми."
Още щом го видях, в мен се породи това чувство.
Човек, от когото не знаеш какво да очакваш.
Дойдох да се извиня.
Разбрах, че приятелят ми те е преследвал и си припаднала,
а после той ти се ядоса.
Мисля, че ти дължим извинение.
Как се казваш? - Хаясака Юкари!
Юкари? - Това приятелят ти ли е?
Токумори, това е грешка! Какво има сега?
Извинявай! - Махай се оттук!
Юкари! - Не ме наричай така!
Да вървим!
Чакай!
Ще ме изнасилят и ще ме зарежат в някоя канавка!
Стига се оплаква. - Помогнете ми…
Сама влезе в колата. - Не помислих… Къде ме водиш?
Някъде, където може да го направим. - Не!
Той смята да го направи, и пак да го направи!
Джорджи, това място е за гости. Пак ще ти се ядосат.
Това е най-доброто място за паркиране.
Точно затова! - Юкари, да вървим.
Значи това е Академия "Ядзава"?
Без сутиен и без бикини!
В училище?!
Каролайн!
Какво правиш тук?
Дължим й извинение. Сейджи тук ли е?
Отлично! - Благодаря!
Господин Кисараги!
Учител?
В този вид? Някой тук изобщо облича ли се като за училище?
Сега се срещаме, а вече ми е ядосана?
Искам да ви помоля за услуга. - Услуга за Джорджи?
Поласкан съм!
Можете ли да й оправите прическата? - Прическата ми?
Той е уважаван преподавател.
Стилист и гримьор. Работи и зад граница.
Разбирам! Довел си Каролайн, за да я преобразят!
Преобразят? - Нова прическа в знак на извинение.
Що за глупости?! - На ревюто ще ни оценява публиката.
Дори и облечен разкошно, безличният модел губи точки.
А аз не искам да загубя само защото не се поддържаш.
Затова и казах, че няма да ви стана модел!
Нямаш представа коя си.
Миналата седмица беше червено.
Или може би не? Първият вариант беше по-добре.
Само ти ми липсваш в момента…
Какво става? Проблеми ли имате?
Не, започваме от самото начало. - Много прибързваш.
Скандал ли си търсиш? Готова съм!
Двамата са съперници, откакто дойдоха да учат тук.
Гениалността срещу упоритостта. И двамата са дизайнери.
А онова момиче е моделът на отбора на Каори.
Сладурана е.
Юкари! Заради това ли пропусна часовете?
Този тип фризьор ли е? - Прилича на перука.
Млъквайте! Добре си е.
Това си е изненада.
Отива ти.
Хубава прическа.
=Хаясака=
Какво е станало с косата ти?
Щом имаш толкова свободно време,
дано го оползотвориш в учене.
Да…
Какво е това? - Кой е този?
Това е мъж, нали? - Определено.
Хаясака Юкари!
Благодаря, знам.
Кари, извинявай, но Джорджи настоя да те заведа при него.
Наистина всички са идиоти!
Къде са?
Извинявай.
Това е сладко!
Глупаче, няма да правим пижама!
А, не. - По-лесно е, когато моделът е с нас.
От вчера се отнасяте с мен, като че съм ви модел,
но аз не съм се съгласила. - Но нали си тук…
Ами кажи го най-накрая!
Или ти е под достойнството?
Това е добре. Слънчоглед? - Не е ли прекалено ярко?
Не, отива й.
Да, сега…
"Сега?"
Джорджи!
Изабела, кажи нещо!
А пискюли за украса? - Така не помагаш!
Винаги променяш! - Допълнително работа!
Горещо!
Прекрасна е! Точно като за Каролайн.
Но тя още не е казала, че ще го направи.
Не може да я притискаме повече.
Смятам, че ще бъде прекрасна.
Два дни по ред водиш чужди хора в училището.
Това да не ти е място за срещи?
Защо обвиняват мен?
Но сега ми е ясна причината за по-ниските ти оценки.
Внимавай с кого се размотаваш.
Истинските приятели не биха те карали да пропускаш училище.
Нямаш представа коя си.
Такива хора не са подходящи за теб.
Сигурно вече си свикнала да те критикуват.
Благодаря ти…
Може би наистина още не знам коя съм.
Животът… И аз мисля за него.
Би ми било достатъчно, ако до себе си имах човек, когото харесвам.
Човек, когото обичам, и бих искала само за себе си.
Ако имаш такъв човек до себе си, ставаш по-силен.
Би се справил със стреса и с тежката работа,
да се смеете заедно, да сте щастливи.
Мисля, че това е всичко, от което имам нужда.
Казах го, а ти не разбираш, нали? Токумори, наистина си безчувствен.
Но защо се получава така, че колкото повече ме критикуват,
толкова повече искам да излизам с тях?
Райска целувка
Каролайн!
Кари! Здравей.
Изабела, не влизай!
Извинявай, Каролайн. Вече всичко е наред.
Гърдите ти се виждат! - Не се дръжте така пред гостите.
Нямаше ме само малко и… - Обвинявай Араши.
Вие сте двойка?!
Да, моя работа е да утолявам страстите му.
Той решава дали с целувки, или със секс. И така всеки ден.
Мивако, млъкни бе!
Следващия път ще ми платите глоба. - Глоба?
Ти дойде.
Има толкова невинна усмивка…
Мивако, гъделичкаш! - Стой мирно, така не мога да измеря.
Какво означава надписа на вратата, «Райска целувка»?
Търговската марка, която измислихме четиримата.
«Райска целувка».
Да се развиваме, да създадем наша компания, да спечелим пари.
Така казва Араши. - Компания?
Искам да останем заедно и след като се дипломираме.
Изпратихме мостри от нашите модели в няколко магазина.
Няма ли да е страхотно, ако някой ден станем известна марка?
Взех мерките.
Най-накрая! - Много се мърда.
Покажи.
Гръдна обиколка - 83 см…
Какво гледаш, перверзнико!? - Перверзник?
Това е лично. - Трябват ми размерите ти за роклята.
Още не съм се съгласила. - Тогава защо си тук?
Мивако, помогни й да облече тази рокля.
Наистина ли? - Да, би трябвало да й стане.
Знаех си, че е идеална! - Удивително! Заспа й.
Въпреки че е за музата ти. - Муза?
Всеки дизайнер има нужда от муза.
Единствената, идеалната жена.
Тази история с музата…
Нямаш представа коя си!
Забрави.
Майка ти удряла ли те е някога?
Моята ме удря за всичко - ако изкарам лоша оценка,
ако споря с нея,
ако държа клечките за хранене неправилно…
Деца, които растат в такава обстановка,
се боят да не ги ударят и никога не събират достатъчно кураж.
Веднъж се провалих на един тест
и си помислих, че ще ме остави там на снега.
И, вероятно, точно затова
не виждах друг път в живота си, освен ученето
и избягвах поемането на отговорности.
Хората говорят различни неща…
Не ме ли водиш у нас? - Отиваме другаде.
Къде? - В хотел.
Искаш ли да си вземеш душ?
Няма значение. И така ставаш.
За какво?
Не те доведох насила. - Не помислих добре!
Отлично.
Лежи си спокойно.
Чия е вината, че си в тази стая?
Майка ти ли е виновна, че ти липсва кураж?
Ние ли сме виновни, че се върна в ателието?
Сега ми отказваш, за да можеш после да обвиниш мен?
Какво искаш да правиш?
Нужен ми е модел, а не кукла на конци.
Ще го направим веднъж, ей така, за спорта.
Лежи спокойно.
Добре, давай.
Мразя те!
Дрехите ви не означават нищо за мен.
Волята ми е в онази старомодна униформа
на едно от най-добрите училища в Япония.
Знаеш ли колко усилия положих, за да я заслужа?
Гордея се с това и не разбирам
защо трябва да търпя отношението ти.
Ще бъда ваш модел.
Добро утро. - Добро да е.
През 1951 год. е подписан мирния договор в Сан Франциско,
който урежда заплащането на компенсации на пострадалите страни.
Представителите на СССР, Полша и Чехословакия отказали да подпишат…
=Подготвителен курс=
Хаясака, станало ли е нещо?
Не, няма нищо.
Искаш ли да се махнем оттук?
И на мен ми омръзна от учене.
И на теб? - Да.
Искаш ли да отидем някъде?
Не искам да съм виновна, ако се провалиш.
Добре тогава. Нека дадем всичко от себе си.
Но в момента ти си виновна, че стоя тук.
А, телефонът на Юкари. - Вероятно е тя.
Не бива ти да отговаряш.
Трябва да свърша нещо. - Ще се видим утре в училище.
Хаясака заради теб ли е разстроена?
Токумори? - Остави я на спокойствие.
Иначе ще си имаш работа с мен.
Токумори, какво правиш?
Мивако!
Благодаря, че ми носиш чантата.
Мивако?
Какво става тук?
Когато бяхме малки, живеехме в една сграда.
Какво съвпадение!
Не съвсем.
Когато Араши те видял в тази униформа,
е знаел, че си от училището на Хиро.
Как е той? - Добре е.
Така ли…
И той е стар приятел. Тримата…
Бяхме неразделни,
докато аз влязох в "Сейей", а Араши и Мивако в академия "Ядзава".
Не лъжи! Харесваш Мивако. - Да, харесвам я.
Добре. Тогава да си дадем мъжки обет.
Обет? - Никога няма да я напуснем.
Независимо от причината, който я остави пръв, я губи завинаги.
А който остане, ще се ожени за нея.
Но влязохме в различни училища, а с родителите ми се преместихме.
Повече не се видяхме.
Защо не позволяваш да се видя с Хиро? - Вече не сме деца!
А и сега си с мен. - И какво от това?
Помисли и за неговите чувства.
Както и да е, не се виждай с него. Кажи му, че не можеш.
Бях наблизо и дойдох да видя училището ви.
Къде е Араши?
Мивако? - Извинявай, Хиро.
Но сега с Араши сме двойка.
Повече не идвай да ме виждаш, става ли?
Значи Хаясака ви е модел?
Само и единствено за нас.
А Джорджи е дизайнерът.
Коидзуми Джордж. - Здравей. Извинявам се за по-рано.
Значи може и да се получи.
Кое? - Да се срещаме като приятели.
Искаш ли да дойдеш на ревюто? - Кога е?
Най-накрая осъзнах защо 3 години първата ми любов остана несподелена.
Токумори не е бил безчувствен, а просто не ме е забелязвал.
Просто все още е бил влюбен в първата си любов,
която обича и до днес.
Юкари, може ли да поговорим? - Какво има?
Учителят ти се обади днес. С тези оценки може да не те приемат
и във втория ти избор за университет. - Мамо, остави лекциите за утре.
Юкари! - Имам си разни неща на главата!
Наех ти частен учител.
Започвате от утре. До изпитите не остава много.
Ще се постараеш, нали?
Искаш да кажеш без почивка?
Е, само за няколко месеца.
Без дори ден почивка? Едни приятели ме помолиха за помощ.
С какво?
Да бъда модел за едно ревю.
Ще може ли? - Какви ги говориш?
И кога е това? - Точно преди пробния изпит.
Ще им трябвам и за пробите, но няма да отнема много време.
Нека се откажем от частния учител.
Ще уча след ревюто. Може да зарежа и подготвителните курсове.
И без това няма резултат, а пък струват много пари…
Кога ще пораснеш!?
Защо ме удряш?
Утре след училище веднага се прибери!
Учителят ще е тук в 7 часа.
Няма да стане! Омръзна ми!
Напуснала си дома си? - Да. И сега какво?
Само за да участваш в ревюто ни?
Да. И какво? - Първо ще намерим къде да отседнеш.
Ясно… - Също и работа. Ще ти трябват пари.
Вярно. - Чакайте!
Ще бъдеш страхотна продавачка! - Наистина?
Вие да не сте идиоти!?
Прибери се и се извини. - Няма да стане!
Да напуснеш дома си заради нас…
Много мило от твоя страна, но…
Какво толкова? - Недей и ти!
Благодаря ти. Ще те подкрепим. - Джорджи!
Дали ще умреш или ще отидеш в ада -
това си е твой проблем. - "Благодаря ти"…
Първо - трябва ти място, където да отседнеш.
Имам свободна стая.
У вас? - Какво те притеснява?
Насам.
Богато хлапе! Знаех си!
Това е стаята за гости. Имаш отделни баня и тоалетна.
Джорджи ще впие зъби в Каролайн!
Не се тревожи, той е джентълмен.
Джордж?
Кой е тук? - Това са женски обувки.
Тук има много женски неща.
Голям мъж си, а продължаваш да правиш женски дрехи…
Какво искате?
Просто реших да посетя сина си.
Отдавна не сме се виждали. Ела на вечеря с нас.
Стига, остави го. Знаеш, че няма да дойде.
Изписано е на лицето му.
Какво беше това? - Знаех си, че не е сам.
Явно пречим. Да вървим.
Разопакова ли? - Да.
Тогава да хапнем.
Това родителите ти ли бяха?
Нямам родители в традиционния смисъл.
Това бяха биологичната ми майка и любовникът й.
Аз съм син на богат негодник и любовницата му.
Тя живее в пентхауса.
Той минава да я види, а ако е в настроение, се отбиват и тук.
Какво да ядем? Като за "добре дошла" нека е соба.
Аз съм син на богат негодник и любовницата му.
Чия е вината, че дойде в хотелската стая?
Какво искаш да правиш?!
Добро утро. - Какво искаш?!
Наблюдавах те как спиш.
Но аз бях заключила! - Имам ключ.
Закуската е готова.
Добро утро.
Как е Юкари? Не си й посегнал, нали?
Посегнал си й? Знаех си!
Следваща стъпка по пътя й към ада - работа.
Средно образование…
Средно образование.
Средно образование…
И каква полза от елитното училище, ако не си го завършил…
"Хостеса в кабаре" - може и без опит.
Сейджи…
Здравей, Коидзуми Джорджи!
Онази работа свободна ли е още?
Какво правя тук…
Нали искаше работа.
Имаш късмет - един от моделите се отказа.
Но защо аз? - Препоръчах те. Ще се справиш.
Хаясака, готови сме.
Ти си. Успех!
Извинете ме за мъничко.
Токумори Хироюки
Коидзуми Джорджи
Да? - Луд ли си?
Те искат професионалистки! Не мога да го направя!
Страхуваш ли се? - Тръгвам си!
Тогава никога няма да станеш модел.
Не ме интересува. Не мога! - Просто го направи.
Изложиш ли Сейджи и мен,
лично ще те поведа по пътя към ада.
Юкари… - Какво?
Вярвам, че можеш да се справиш.
Нашият модел е много по-очарователен от професионалните модели.
Взех я за спомен.
Много натруфено… - Но как е самата снимка?!
Не е зле.
С униформата ли беше? - Да, с нея се чувствам уверена.
Гордееш се с нея, нали? А имаш такъв избор на дрехи…
Всичко, което някога съм създал.
Това е първата рокля, която направих. Бях на 5 години.
Пет? Да не си някакъв гений? - Сега ли го разбра?
Може ли да те ударя? - С теб си приличаме.
За твоя живот е решавала майка ти, а за моя - талантът ми.
И двамата не сме имали избор.
Едни го наричат гениалност, но за други е "затвор за духа".
Значи историята ти е събрана в тази стая…
Никога няма да продам тези дрехи. Всяка от тях е свързана със спомени.
Първият път, когато създадох нещо, първият път, когато открих стила си…
Но това си е чиста загуба. Толкова са красиви…
Нямам намерение вечно да ги държа тук.
Искам да ги носи някоя специална жена.
Колко си непохватна…
Извинявай!
Сега пък кой е? - Да не са родителите ти?
Да? - Джорджи! Да си направим парти!
Страхотно е!
Ето и тази. Хубава е, нали?
Юкари, приключи ли?
Аз да не съм готвачка!?
Това е само мостра. Джорджи, ти искаш ли?
Да. А ти намери ли си работа? - Да!
Провървя ти, дизайнер във "Filange"!
Геният е още по-добре, заминава за Париж.
Тогава да празнуваме! Наздраве!
Вдигат градуса… - Париж?
Още не е сигурно. Режи по-бързо.
Откъде се познаваш с отбор "Красавици"?
Казано накратко… Спал съм с нея,
с нея, с нея…
А с нея не съм.
Наистина си син на баща си, а?
Ще се съсредоточа върху тази, с която не си бил.
И с теб не съм спал.
Джорджи… Може ли да видим онази стая?
Каква стая? - С дрехите. Ще се влюбите в нея.
Искам да я видя! - Не пускам пияни хора там.
Това са специални дрехи
и само специални жени могат да ги докосват.
Значи преди съм била специална… Ще отида сама!
Каори, пияна си. - Искам само да погледна.
А това е гостната. Наслади се на гледката!
Не това исках да видя.
Какво има между теб и Джорджи?
Просто съученици или нещо повече?
Ревнуваш ли?
Съжалявам, че нахлухме така. Но спокойно, не го свалям.
Интересува ме единствено мечтата ми. И страстта към изкуството.
Той винаги е бил гений, а аз разчитам на упорството си.
Стигнах дотук с много труд,
докато при него всичко е въпрос на вдъхновение.
Но няма да му позволя да ме победи. Това е всичко.
Но ти ще се справиш ли? Изглеждаш разсеяна.
Да си модел не значи само да се разхождаш в някоя дреха.
Какво става? - Защо не чукаш?
Наистина си в добро настроение. Моделът ти сигурно е страхотен.
Вече приключихме, наистина е чудесен.
И ще отпразнувам положения труд с голямата награда!
Дали? И нашата е почти готова.
Забравете за тази рокля.
Какво?!
Чакай! - Джорджи!
Почти е готова! - Така си е!
Вижте това. - Но ние почти приключихме!
Пак започваме от нулата!
Тази ще е. - Много ти е лесно да го кажеш!
Вие сте Кисараги, професионалният стилист?
А, бащата на Коидзуми Джорджи!
Може ли да поговорим?
Бъдещето на Джорджи?
Скоро ще се дипломира и аз, като негов баща,
искам да помисля сериозно за кариерата му.
Как мислите, дали ще се справи като дизайнер?
Моля ви, дайте ми честното си мнение.
Ако Коидзуми стане професионалист, ще бъде съсипан.
Много хора се борят, за да открият своя талант.
Но той го има от самото начало.
Вроден му е.
Да създава дрехи
му е нужно като въздуха.
Но професионалистите не могат да дишат спокойно.
Има много ограничения и съпътстващи ги проблеми.
Няма да се съобразяват с мнението му,
това ще го обезсърчи и накрая ще се пречупи.
Значи наистина е лесно решение…
Вероятно аз съм виновен, защото го съжалявах.
Но се радвам, че чух мнението ви.
Съвестта ми вече е чиста. Може да работи за мен.
В компанията ви? - Защо не?
Ние сме двигателят на обществото, не художниците.
Добро утро.
Какво има в кашоните?
Мострите на «Райска целувка». Върнаха всичко.
Нищо не е продадено.
Изглежда никой не харесва дрехите ни.
Не е така. Аз ги харесвам.
Но вече решихме - с «Райска целувка» е свършено.
Свършено?
Разделяте се?
Такава беше уговорката.
Да се веселиш и да изкарваш пари са различни неща.
Ако не се получи, се разделяме…
И сега всеки тръгва по своя път.
След ревюто заминавам за Париж.
Ще бъда самотен воин, лутащ се сред тамошните имения.
За колко време? - Вероятно завинаги.
Тази рокля ще бъде последната, която ще направим заедно.
"Последната, която ще направим заедно…"
Здравейте, домът на семейство Хаясака?
Сугуру, мама там ли е? - Няма я. И ти е много ядосана.
Никога не съм я виждал такава.
Како, защо не се прибираш?
Не се ли измори вече?
След смъртта на татко
мама трябваше да поеме и неговата роля и й е много трудно.
Дава всичко от себе си.
Наистина си много по-умен от мен.
Сугуру, ще й предадеш ли нещо от мен?
Каролайн! - Мивако! Сега идвам.
Джорджи вече е тук. Защо не дойде с него?
Да не сте се скарали?
Не.
Колко още?! - Много!
По-бързо! - Да помогна с нещо?
Никакви аматьори!
Ясно…
Моля за вашето внимание.
Репетицията за ревюто на третокурсниците започва.
Моля, заповядайте в залата.
Започва се. - Да вървим.
Не си ли тренирала походката си?
Все пак е само ходене.
Дори това ли не можеш?
Това е като някакъв фарс!
Ходи като робот.
Досега не се е качвала на подиум.
Трябва единствено да върви нормално.
А, тази стая е заета…
Да намерим друга. Извинете за безпокойството.
Защо е толкова доволна? Мразя я!
Ще отида да се поупражнявам.
Ревюто скоро започва. Върни се до половин час.
Моля за вашето внимание.
Модното ревю започва. Моля, заповядайте в залата.
Стига се оглежда, вече е късно за това.
Не трябваше да приемам всичко това като игра.
Не се тревожи, фестивалите са, за да се веселим.
Не, не бива да обърквам нещата с последната ви рокля.
Единствено аз не приех ревюто насериозно.
Нищо ново…
Кога си приемала нещо насериозно? Винаги се преструваш.
Правиш се на старателна, на загрижена, на някоя друга.
Джорджи…
Съжалявам.
Знаеш ли, Кари…
Откакто се помня, никога не съм се чувствал като мъж.
В душата си винаги съм бил жена,
но трябваше да живея като момче.
И така ден след ден…
Когато бях в 3-ти клас, споделих това с Джорджи…
Малко след това той ми уши рокля.
Чрез тази рокля се преродих.
Гримът и хубавата рокля помагат да преоткриеш жената в себе си.
Хубавите дрехи дават на човек кураж и увереност.
Затова и ги създаваме.
Може нашата рокля
по магичен начин да ти вдъхне нужния кураж.
По-бързо! - Араши, чакай!
Не бързай толкова!
Не мога повече!
Какво правиш тук?
Дойдох заради Хаясака.
Тогава влизай. Ревюто започва.
Кога е Юкари? - Още три и е тя.
Моля те, постарай се!
Отборът на Каори.
Роклята на Каори е страхотна!
Без проблем ще продаде модела. - Добра е!
Справи се отлично!
Беше страхотна!
Благодаря.
Наистина са се постарали много.
Естествено. Ако не се стараеш, няма да успееш.
Следващата си ти.
Дай си лявата ръка.
Това е пожеланието ми към теб.
Бъди като нея - полети свободно!
Вие сте!
Юкари!
Не е нужно да вървиш в права линия.
Поклащай се, върти се - каквото прецениш.
Направи го, както ти идва отвътре.
Аз ще те чакам тук.
Ще се справя, довери ми се.
Може да не съм най-добрата, но ще вървя като никоя досега.
По лицата им ще се чете завист.
Ще пренеса цялата зала в рая.
Давай, Юкари! - Прекрасна е!
Само не падай!
Как беше? Справих ли се?
Джорджи?
Това…
За нас ли са?
Благодаря!
Защо сме втори?
Усмихни се. Не е дръж като дете. - Но аплодисментите…
Те не бяха за роклята, а за теб.
Последният ни фестивал приключи.
Юкари…
В началото те намразих,
но сега те обичам.
Жалко. Гласувах за вас.
Благодаря. - Лъжец!
Гласувал си за тях, за да си отмъстиш.
Извинявай, неуместна шега…
Защо си ядосан? - Защо второ място?
Неговата рокля беше най-хубавата!
Нали казваше, че е детска игра?
Никой не иска детето му да губи!
Родителите на Джорджи?
И сега какво? - Не се тревожи.
Предложиха ми работа.
И на Мивако. - Наистина ли?
С «Райска целувка» не се получи и се налага промяна.
Аз и Мивако, заедно завинаги.
Да, защото се преместих. - Не, това е съдба.
С Мивако сме сродни души.
Не, ако Араши беше заминал, вероятно сега щях да съм с Хиро.
А вие двамата?
Ще кандидатствам в университета. А ти?
Аз също. - Сериозно?
Да, защо? - Ти имаш талант…
Наистина ли? - Беше като истински модел.
Бе прекрасна.
Каролайн, тежиш! - Откачи ли? Аз прекрасна?
Каквото и да решиш, ще те подкрепя.
Мамо.
Благодаря ти, че дойде. Аз…
Просто се прибери.
Ужасно се притеснявам.
Извинявай.
Юкари…
Вече няма да се меся в живота ти.
Занимавай се с онова, което ти харесва.
Благодаря за всичко. Прибирам се у дома. Юкари
Тръгваш си, без да се сбогуваш?
Много невъзпитано.
Ревюто мина, вече не ти трябвам, нали?
Прибираш се у дома? - Да, майка ми ме помоли.
Ясно.
Благодаря ти за всичко.
Юкари…
Да вечеряме заедно?
Съжалявам, ще излизам с Токумори.
Среща?
Така ли ще отидеш облечена?
Дрехи за съдбоносната среща…
Джорджи! - Какъв ще е ресторантът?
Остави на мен. Ще те превърна в истинска красавица.
Исках само да кажа, че не мога да си позволя тези дрехи.
Къде ще ходите? В някоя закусвалня?
Не, малък семеен ресторант.
Дрехите може да са евтини, но все пак стилни.
Значи това е модерно сега.
Нищо чудно, че гениите не могат да продават.
Това е добре.
И това.
Не е зле.
А сега - грим.
Наистина закъснява! - Мивако, може да си тръгваш.
Не! Искам да видя как ще й се обясниш в любов.
Спокойно, знам, че те харесва. - Надявам се.
Тя каза, че 3 години е страдала от несподелена любов.
Наистина ли? - Не си ли усетил? Глупчо!
Вие сте създадени един за друг.
Мивако…
Моля те, тръгвай си.
Какво има?
Глупак! Остави ме!
Защо с такова удоволствие ми избираш дрехи,
след като са за среща с друг?!
Наистина не разбирам!
Защо тогава ме целуна?
Заминаваш за Париж! Сам!
Искам да стана модел.
Професионален модел.
Днес бях много развълнувана
и се разплаках като глупачка, но искам пак да опитам.
Така значи…
Мислиш ли, че ще успея? Имам ли талант?
Нищо не разбираш, нали?
В основата не е талантът, а желанието.
Ако истински искаш нещо, ще го получиш.
Ако човек не повярва в себе си, нищо няма да се получи.
Ще успееш.
Но аз няма да бъда до теб, за да държа ръката ти.
Ще се оправиш ли?
Да. Ще го постигна сама.
Желая ти всичко най-добро.
Сбогом!
Хаясака!
Изглеждаш доста унил.
Наистина ли ще заминеш?
И ще оставиш момичето, което обичаш?
Какво е това?
Идвам с теб в Париж.
Мечтата ми винаги е била да правя аксесоари за твоите дрехи.
Няма да се отървеш от мен.
Не трябваше да ти давам онази рокля.
Какво смяташ да правиш?
Заминавам… Това е логичният избор.
Всеки дизайнер се нуждае от муза, от единствената, перфектната жена.
Дали дизайнерът, изоставил музата си, има бъдеще?
Малко след това Джорджи замина за Париж.
Не отидох да се видим за последно.
Пак ли спиш? По цял ден се излежаваш!
Остави ме!
Само това ли ще правиш? Хайде, ставай!
Пристигна колет за теб.
Можеше поне да си напише името!
Какво ли ми е изпратил, след като замина за Париж?
Какво е оставил?
Никога няма да продам тези дрехи. Всяка от тях е свързана със спомени.
Искам да ги носи някоя специална жена.
Това е пожеланието ми за теб.
Бъди като нея - полети свободно!
Направи го, както ти идва отвътре.
Аз ще те чакам тук.
Хироюки?
Справя се наистина добре.
Казах й, че я обичам, но тя ме отхвърли.
Коя? Хаясака Юкари?
Не, не, шегувам се!
Мадока, появи ли се предложение за работа?
Не, но има време.
Великолепно! Малко почивка.
Добра работа. - Закъсняхме, пак ще ядем в колата.
Много съжалявам!
Имаме 5 интервюта за списания
и участие във "Викторина за умници".
Фотосесията в Ню Йорк е следващия вторник. След това…
Още един ден без теб… Поредната корица на списание…
Иска ми се да можеше да ме видиш.
Ню Йорк, а… защо не Париж?
Минаха 3 години без вест от теб.
Още ли си дизайнер? Или си сменил професията?
Джорджи, можеш ли да повярваш?
Ти ми разкри този път.
В началото се страхувах, че няма да се справя,
но ти ми показа този път
и ми каза да го извървя, както ми се иска на мен.
Но, Джорджи…
Въпреки че давам всичко от себе си,
не е забавно да вървиш сам по този път.
Искам да те видя, Джорджи.
Искам да те видя.
Ти забрави ли ме?
Искам да те видя.
И да започнем всичко отначало.
Точно така! Харесва ми! Обърни се.
Идеално!
Прекрасно!
Така и така съм тук…
Извинете, но не може да влезете. - Защо не? Тя ми е приятелка!
Кари?
Изабела!
Каква изненада! Знаеше ли, че сме тук?
Изабела! - Не плачи.
Запази сълзите си за Джорджи.
И той ли е в Ню Йорк? - Да.
Дойдохме миналата година. Промени си мнението.
Прет-а-порте не е единственото направление в дизайна.
Каза, че не е нужно да прави дрехи само за продажба.
Чакай, ще ти дам адреса на ателието му.
Ателие?
Субтитри: Kiddo Eastern Spirit ® 2011
Благодарим ви, че гледахте с нас! www.easternspirit.org