Ей...
Рин.
Събуди се.
Ела тук.
Било е само сън.
Няма нищо страшно.
Ето, заповядай.
Дядо също така правеше!
Така ли?
Знаеш ли, искам нож за мен.
Много си малка...
Има и ножове за деца!
Сериозно?
Ще си помисля.
Да ядем.
Скоро ще тръгваме.
Какво сладко бебенце.
Да.
Обажда се Кавачи, роднина на бащата на Кага Рин.
В момента с Рин живеем заедно.
Вие сте Йоши Масако, нали?
Майката на Рин, нали?
Аз?
Да...
Искам да се срещнем и да поговорим.
Нека е близо до вас, изберете място.
Място...
Не знам... някъде до търговския център...
Извинете, не знам къде живеете.
Колко сладко!
Още ръчна изработка?
И това цветенце ли направи?
Точно така. Казва се бродиране.
Колко е хубаво!
След някоя друга годинка, ще те науча.
Наистина?
Защото си много сръчна, Рин.
Какво ще правиш?
Първо трябва да я видя...
Наглеждайте Рин докато ме няма.
Дайкичи...
Това е важно.
Поговори си добре с нея.
Майка ти и без това много искаше да види пак Рин.
Това е близо до къщата на дядо.
Добре дошли!
Маса за един?
Чакам някого.
За непушачи, моля.
Американо, моля.
Едно Американо!
Желаете ли нещо друго?
Не.
Идеално Сайонджи-сенсей!
Не очаквах по-малко от вас.
Дайде някаква травма на всеки герой,
...два-три проблема...
Това не е ли прекалено?
Мисля, че е идеално!
Това няма смисъл.
Толкова се е постарала да си изтрие следите от къщата на дядо.
Тук наблизо ли живее?
Ще се видим пак, сенсей.
Приятна работа.
Много небрежно за някой, който е избягал.
Здравейте, къде сте?
Вече ви чакам.
Соичи...
Не. Аз съм му внук.
Като малко дете е.
Извинете.
Но много приличате на него.
Няма нищо.
Наскоро ми казаха същото.
Но сега като ви гледам по-добре...
Соичи имаше по-мил вид.
Да.
Донесох снимка на Рин.
Благодаря.
От тази година е.
Това е на тържество в детската градина.
Изглежда порастнала.
Току що ви нарекоха сенсей.
Гледахте ли?
Но името ви...
Псевдонимът ми.
Извинете...
Не съм спала, снощи ми се наложи да работя цяла нощ.
Заради работата ли изоставихте Рин?
Рин си мисли, че сте били прислужница,
но това е откакто се е родила?
Работата ми е причината.
Но е вярно и че бях прислужница на Соичи.
Още като бях бременна реших да не гледам на Рин като на дъщеря.
Извинете, не разбирам.
Дълго време работех без успех.
И когато ми се отвори възможност, разбрах, че съм бременна.
Това не е работа, която можеш да вършиш, докато гледаш дете.
Но Соичи ме убеди да родя детето.
Всеки ден или ще работя, или ще лежа, ставах летаргична.
Но странно, че когато Рин се роди, я обикнах.
Странно?
И въпреки, че бях решила да се откажа от нея,
...отчаяно се опитвах да работя и да я отгледам.
Но е много трудно за сам човек.
Понякога ми се налагаше да ходя на бизнес срещи през нощта.
Беше ми невъзможно.
Казахте, че Рин е живеела с вас, нали?
Да.
Излизали ли сте посрещ нощ?
Късно през нощта.
Рин спеше и излизах за кратко.
Понякога Соичи я наглеждаше.
Рин понякога се събужда посред нощ.
Как ще се почувства ако се събуди и няма никой?
Тогава как ще издържам дете сама?
Дядо ми искаше да бъдете семейство, нали?
Съгласна ли сте Рин да живее с мен?
Да.
Аз вече не съм й майка. Нямам право на претенции.
Въпреки че е излязла от вас?
Това няма значение!
Какво чувствате към Рин?
Важна ли е за вас или не?
Не знам...
Искам само една услуга...
Каква?
Като започне училище, позволете й да използва фамилията ви.
Фамилията ми?
Фамилиите ви са различни. Това ще й създаде проблеми.
Ще го направите ли?
Разбирам това, но...
..не мога да го обещая.
Винаги е била Кага Рин.
Човек не може толкова лесно да си промени името.
Аз съм жена и нямам привързаност към фамилията си.
Един ден ще се промени.
Рин е момиче, за нея трябва да е същото.
Но Рин е на 6.
И не говоря за това.
Пък и това е само ваше мнение!
Само едно е важно!
Името Рин, което Соичи й даде.
Извинете ме!
Вижте...
Мъж съм и не разбирам много от това.
Но ще говоря с нея за това.
Ще говорите? Ще дадете на дете да решава?
Това не е ли жестоко?!
Аз...
Мисля само за доброто на Рин.
Ако аз избирам вместо нея, ще е жестоко.
Трябва да я питам какво мисли.
След това ще решим заедно.
Ще ви кажа по-късно отговорът й.
Изобщо не е отговорна!
Наистина!
Как може да изостави това мило дете?!
Няма смисъл!
Е, поне се тревожи малко за Рин.
Просто е странна.
Сякаш не разбира какви проблеми създава.
Какво говориш?!
Всяка майка се тревожи за дъщеря си!
Но ако е така, ще иска да я види!
Хайде, не й знаем ситуацията. Вземи.
Какво е видял дядо ти в нея?
Сега това няма значение.
Поиска от мен да дам фамилията си на Рин.
А, съгласна съм.
Всяко дете трябва да има фамилията на настойника си.
Да, разбирам, но...
Как ще го обясня на Рин?
Тя си има фамилия.
Момиче е, фамилията и без това ще се промени като се омъжи.
Пак ли това?!
Какво?
По-добре да използва нашата фамилия в училище.
Иначе децата, че даже и учителите ще се заядат с нея.
И ще го приеме ей така?
Началното училище е много важно.
Не искам да й е трудно.
Тогава, ще осиновя Рин.
Стига да няма нищо против.
Тогава ще е Кавачи Рин.
Така е по-естествено.
Не говори сякаш е толкова лесно!
Изобщо не е лесно!
Това трябва да се реши, нали?!
Няма значение дали ще е сега или после!
Спокойно...
Има голямо значение!
Не, няма!
Няма да прехвърлям отговорността на друг.
Това ще е най-лошо за Рин.
За Рин ще се жертвам.
Детски нож
Ето.
Това е за мен?
Да, твой е.
Но ще го използваш само в мое присъствие, ясно?
Ако обещаеш, е твой.
Обещавам!
Ще направя къри!
Сериозно?
Тази вечер!
Хайде утре.
Натискам или дърпам?
Дай го за малко.
А, така.
Дайкичи добър си!
Живях сам дълго време.
Ти пробвай.
Леко и бавно.
Не пий от ваната.
Потопи се и брой до 10.
1...
1, 2...
2, 3...
3, 4, 5...
5, 6, 7, 8...
4, 5, 6...
Дайкичи, много си бавен!
Не бързай толкова.
Ей, Рин...
Какво?
Нищо.
Кърито е много вкусно!
Три пъти ли трябва?
А, не...
Знаеш ли...
Не съм ти баща.
Но не съм ти и брат.
Никой не мисли така!
Само давам пример!
Просто... какво съм тогава?
Дайкичи!
Така се казвам.
Виж, ако нямаш нищо против...
Казвам да... Как да го обясня...?
Какво мислиш...
Рин, би ли искала...
...да ти бъда баща?
Дайкичи да ми бъде баща?
Ако го направим, ще се казваш Кавачи Рин.
Кавачи Рин.
Не.
Не?
Не мислиш ли, че ще е по-добре да съм ти баща?
Баща ми е дядо.
Казвам се Кага Рин и ми харесва.
Това е името на дядо.
Важно е.
Разбирам...
Дайкичи стига да е Дайкичи.
Дайкичи?
Какво има?
Плачеш ли?
Това е пот!
Март месец е.
Млъквай!
Отвори уста!
Отворих, ама ти плачеш!
Казах, че не плача!
Мръдни се малко.
Добре...
Знаеш, че това е твоят дом.
Да.
Дипломиране от Детската Градина
Разбирам.
Ще напълнееш.
Нека. И без това не ставам за нищо.
Дай ми едно.
Забрави.
Само бебетата ги държат така!
Така каза Саяка!
Това не е вярно!
Дори възрастните обичат да ги държат така.
Възрастните?! Защо?!
И аз не знам.
Може да ме държиш, въпреки че съм първи клас?
Разбира се!
Ще те държа колкото и да си голяма.
Какво?!
Извинявай.
Аз трябваше да те държа.
Ще те гушна като плачеш, Дайкичи.
Какво...?
Спокойно!
Аз ли я отглеждам, или тя отглежда мен?
Понякога се чудя...