The Eastern Spirit Subbing Squad представя:
Един филм на Анимационно студио ГИБЛИ
ВЯТЪР СЕ НАДИГА
"Вятър се надига. Да се живее трябва!" Пол Валери
Ето, вземи.
Списание за самолети "Авиация", 14.02.1918 г.
Мога ли да го разгледам вкъщи?
На английски е. - Ще използвам речник.
Добре, вземи го. - Благодаря.
Оставете го! - Ти пък защо се бъркаш?
По-добре изчезвай. - Джиро, сега ще те ступаме.
Няма да закачате по-малките. - Какво? Ти ли ще ни кажеш?
Джиро, какво ти е на лицето?
Спънах се и се проснах по очи. - Няма смисъл да се биеш.
Разбрах.
Обядът е готов. - Добре.
Батко си дойде!
Чаках те. Хайде да идем за бамбук.
Бате!
Ще ходим ли за бамбук?
Обеща ми, че ще идем.
Имам домашни.
Домашни, ама друг път. - Това е английско списание.
Ама че смешни мустаци!
Това е прочутият италиански авиоконструктор Капрони.
Тук пише, че е граф.
Колко си ожулен! - Махни се от мен, де.
По-добре да те намажа с йод.
Не викай толкова.
Батенце, какво правиш?
Кайо, не бива да се качваш тук. - Защо си без очила?
Взирането в звездите подобрява зрението ми.
Недей! Мама ще се кара. - Една звездичка падна.
Още едничка!
Колко са красиви. Виж, там също!
Толкова са много.
Аз съм от Япония.
Мисля, че сънувам.
Да знаеш, че това е моят сън. - Но аз сънувам същото.
Това е интересно. Японче, мислиш ли, че сънищата ни се преплитат?
Странно е. Вие сте граф Капрони, нали? Щастлив съм да ви срещна.
Много е забавно! Такъв уникален сън! Светът е сън, момче.
Добре дошъл в моето кралство.
За мен е чест.
Погледни ги.
Ще бомбардират вражески град. Повечето няма да се върнат.
Впрочем, войната скоро ще свърши.
Качвай се на борда, момко.
Това е мечтата ми. Свърши ли войната, наистина ще построя това.
Не е ли разкошен?
Излитаме.
Ще пренася пасажери, вместо бомби.
Разбира се, тук няма люк,
но в сънищата всичко е възможно и няма ограничения.
Ела тук, върви по крилото, не бой се.
Погледни.
Красив е, нали? - Направо невероятен!
Ще пренася стотици хора през Атлантика.
Сеньор Капрони, може ли един въпрос?
Мислите ли, че ще мога да създавам самолети.
Не мога да стана пилот, заради моето късогледство.
Чуй ме, японче, аз самият не мога да карам самолет,
чисто и просто не мога.
Пилотирането е просто.
Но съм нужен аз, за да ги има тези птици! Авиоконструкторът!
Да!
Едно запомни, момко, самолетът не е оръжие,
нито инструмент за правене на пари. Той е една красива мечта.
А конструкторите й вдъхваме живот.
Разбрах!
Довиждане! Пак ще се срещнем.
Джиро, лягай в леглото, сине.
Стресна ме. Чух те да си говориш с някого.
Мамо, ще стана авиоконструктор.
Чудесно! Великолепна мечта.
И той ми каза същото.
Искам да създам красиви самолети.
Можете да заемете мястото ми.
Извинете. Моля.
Вятърът е прекрасен!
Г-це, ще си изгубите шапката. - Няма страшно, Кину.
Внимавайте!
Добре ли сте? - Напълно.
Чудесно хващане. Благодаря ти.
"le vent se leve."
"II faut tenter de vivre."
"le vent se leve. II faut tenter de vivre."
"Вятър се надига. Да се живее трябва!"
Земетресение!
Котелът ще гръмне!
Какво има? - Кракът й.
Нека да погледна.
Боли. - Дръж се, Кину.
Счупен е. Няма да може да върви.
Г-це, котелът, спасявайте се.
Това са глупости.
Нищо няма да гръмне.
Подай ми куфара.
Отпусни си крака.
Не може да върви. Къде живеете?
В Уено. - Ще ви придружа.
Пожар! - Да вървим!
А вашият багаж? - Забрави!
Много се извинявам. - Ударихте ли се?
Дръж се!
Продължаваме.
Майка ми уши тази риза, не съм я обличал.
Сигурно си жадна.
Кладенецът почти пресъхна. Ти искаш ли?
Благодаря!
Пожарът е далече от Хирокоджи. Отивам в университета, а вие?
Ще извикам на помощ роднини.
Ще ви придружа.
А вие ще пазите багажа, нали? - Разбира се.
Не бойте се, ще се върнем.
Наглеждайте куфара ми.
Благодаря ви, г-не. - За нищо.
Почакайте! Не разбрахме името ви?
Чудесен младеж. Нали, Кину?
Джиро! Случи на ден да се върнеш.
Какво е положението? - Източното крило гори.
Само това успяхме да спасим.
Имаш ли цигарка?
Летяща врата? Страхотно, няма как да спрем пожара.
Това е краят на Токио.
Наистина го построи. Капрони има огромни мечти.
Не снимайте!
Вятърът се обърна насам!
Как е, още ли те носи вятъра, японче?
Да! Духа със страшна сила!
Значи, истински живееш! "le vent se leve.
II faut tenter de vivre."
Джиро, ще вървим ли?
Всички нови сгради са в стар стил.
Улиците май са по-широчки.
Дори в небето се носят същите бракми.
Заповядайте!
Джиро, пак ли скумрия? - Обожавам я.
Не ти ли писна да предъвкваш едно и също?
Може ли още супа? - Добре!
В епохата на алуминиевите самолети сме.
А ти не се научи да ядеш месо.
Изоставаме с поне десетилетие.
Къде се отнесе? - Красиво е, нали?
Виж изящната извивка.
Мъчиш се с тази риба, за да й ровиш в костите?
Хайде, привършвай! Ще седнем в някое кафене.
Какво толкова прави Джиро? - Разглежда кости от скумрия.
Г-н Хорикоши върна ли се от обяд?
Джиро! - Хонджо, на верен път сме!
При американците стандартът на крилата е със същия ъгъл!
Май и онези ядат скумрия. - Джиро, това е за теб.
Една млада дама ви донесе това.
Но ви нямаше и помоли да ви го предам.
Добре, много благодаря.
Подаръче от дамата на сърцето ти?
Имаш ли цигари? Метни една.
Джиро! - Остави го.
Добре дошъл. - Прибрах се.
Имате гости, господине. Една млада дама ви очаква.
Моля? А, да.
Батко ми е пълен идиот! - Кайо, извинявай.
Съвсем забравих. - Не думай.
Къде е майка? - У чичо.
За колко време ще останете? - Само за нощ.
Кайо, пораснала си и как си се разхубавила.
Батко, станал си коравосърдечен. Изобщо не си идваш.
Колко късно е станало.
Ще те изпратя. Да се качим на корабчето.
Сигурно още те харесва. - Престани, минаха 2 години.
Не я ли потърси повече?
Разбира се, че се върнах.
Нищо не беше останало от дома й.
Ето, насам.
Студено ли ти е? - Добре съм.
Не съм очаквала, че Токио ще се възстанови толкова бързо.
Бате, мога ли да живея при теб?
Татко никога няма да ме пусне сама.
Скоро ще замина за Нагоя.
В самолетния завод? - Да.
Лесно ви е на мъжете.
Искам да следвам медицина в Токио.
Мисля, че от теб ще излезе прекрасен лекар.
Да, и аз така смятам!
Когато си дойда ще поговоря с татко.
Благодаря, разчитам на теб!
Джиро!
Най-накрая дойде! - Здравей.
Ще тръгваме ли? - Готов съм.
Всичко живо се е насочило към града.
Стотици са. - В селата няма работа.
Поредната фалирала банка. Коя ли е този път?
Разярени клиенти? - Така изглежда.
Слуховете се разнасят мълниеносно.
Икономиката потъва. Нашият завод също е на ръба.
Мицубиши Дзукогьо Кабушики Кайся
Очаквахме те! Защо се забави толкова?
Беше ми казано да започна през април.
Което означава, че е трябвало да дойдеш март!
Имам задача за теб.
Възлагаме ти дизайна на подпората на крилото.
Трябва ни веднага. И без това изоставаме от графика.
Насам.
Само да взема данните. Оттук.
Ето дъската ти, внесена е специално, още никой не я е ползвал. Твоя е.
Данните стоят тук, а шапката там.
Внимание! Към проекта "Сокол" се включва нов инженер.
Обещаващ млад талант, за който всички сте чули.
Представи се! - Хорикоши, приятно ми е.
А сега, на работа. - Добре!
Хайде, Джиро.
Обедна почивка, да вървим.
Това е монтажният цех. - После ще му хвърлим едно око.
Да възложат на млад инженер такава задача си е живо изтезание.
Две порции.
Добър ден, имам малка молба.
Леле! Половината е готов!
Простете, че идваме в почивката ви.
Няма проблем. Радваме се, когато младите инженери идват тук.
Хонджо, виж, вече са приключили с крепежа!
Знаех си.
Курокава те пробва. Неговият крепеж по-добър ли е от твоя?
Той винаги товари здраво новите.
Хонджо, ела да видиш това!
Трябва ми мнението ти.
Какво мислиш? - Изглежда ми здраво.
Не бива да е така. Погледни този шарнир.
Лоша работа.
Шефе, почивката свърши. - Тихо, тихо.
Не е ли страхотно? Самолетите са много интересни.
Ако закъснеем, ще стане още по-интересно.
Аз съм Хатори.
Това е шефът на екипа по разработка. - Първа задача ли е?
Металните подпори за крилата.
Тук виждам друго? Обясни, младежо. - Слушам.
Стоманената пружина ще поеме стреса върху крилата.
Въжето ще се разпъва и свива автоматично.
То ще минава през стойката и се закрепва на корпуса.
Това означава нов дизайн на крилата.
Така е, ала не съм довършил изчисленията.
Губиш време за това? Имаш задача, къде са резултатите?
Готови са.
Погледни, какъв изчистен дизайн.
Наистина чудесно.
Каквото начертаеш, веднага при мен! - Слушам!
Свърших, прибирам се. - И аз.
Как върви заданието от Курокава?
Тъкмо приключих.
Майчице, какви бикове! - Превозват самолетите до летището.
При скорост три км/ч, отнема два дни.
Стряскащ прогрес, няма що. - Но пък са хубави бикове.
Задава се.
Пригответе се!
Приближава маркера.
Проклятие!
Засече ли го? - 13,3 секунди. 270 км/час.
Бавно е. Може да извлече още 15 км.
Мощността е достатъчна, може да е по-бърз.
Курокава! Представители от Щаба. - Идвам.
Чудесен дизайн!
Поредният удар на Мицубиши. - Великолепен самолет.
Пикира, явно иска да стигне до 400 км/ч.
Парашутът се отвори. - Бързо!
Г-н Курокава, ще разследваме причините като се оправи времето.
Как е пилотът? - Добре е.
Хубаво.
Да се върнем и да създадем по-добър самолет!
Мислиш ли, че причината е в крепежа?
Не. Мисля, че проблемът е много по-дълбок и сложен.
Днес разбрах какво да правим.
Изведнъж пред очите ми се откри друг, безкраен път.
Отнеха ни поръчката.
Военните решиха да заложат на конкурентите.
Днес беше последният ни шанс да предотвратим това.
Явно ще произвеждаме бомбардировачи с помощта на "Юнкерс".
Засега без изтребители.
Заминаваш за Германия, лично те препоръчах.
Отворено ли е? - Влез, влез.
Идваш по-късно от обикновено.
Две парчета от обичайното. - Разбира се.
Заповядай.
А тези деца?
Родителите им работят до късно и всяка вечер дечицата ги чакат тук.
Сърце не ми дава да затворя рано. - Виж ти. Благодаря!
Пак елате!
Сигурно сте гладни, а? Ето, да си хапнете.
Пастите са пресни, току-що ги купих.
Хайде, вземете си.
Да се махаме!
Прибра ли се, Джиро?
Жалко, че прекратиха проекта.
Суха паста? Определено имаш странен вкус.
Наистина ли си толкова наивен?
Нима очакваше хлапето да се усмихне и да ти благодари?
Не...
Всъщност... Май, да.
В квартала има стотици гладуващи деца като тях.
Една подпора от самолета стига да ги нахрани за цял месец.
Защо Япония е толкова бедна?
Джиро, парите, които дава Япония за разработките на Юнкерс,
могат да нахранят всички японски деца, дори ще остане.
Въпреки това, не мисля да изпусна открилата ми се възможност.
Значи изпращат и теб? - Днес научих.
Наистина? Страхотно.
Тази бедна страна купува самолети.
И дава луди пари за това, а има нас. Каква ирония!
Утре отивам в Токио, за да се оженя. - Ще се жениш?
За да работиш здраво, трябва да имаш семейство.
Още по-голям парадокс. До скоро!
Колко са стиснати немците. Почти нищо не ни показват.
Не се виждат бикове.
Защото пистата е до завода.
Колко е огромно всичко!
Това е G 38. Него ли ще купуваме?
Тежките бомбардировачи ще си ги строим сами. Но това е тайна.
Коя ли армия смята да бомбардира с това чудо?
Вероятно САЩ. Не, че ще могат.
И все пак си е впечатляващ.
Поразително.
Екипажът стои в крилата. От това не става бомбардировач.
Няма значение. Трябва ни технологията им за металния корпус.
Сигурно се шегуват. Не ни пускат вътре.
Красота!
Спрете! Пуснете го! Така ли се отнасяте с гостите си?
Японците копирате всичко, а технологията е немска собственост.
Не се впрягайте. Такива самолети и ние си имаме.
Престани, Хонджо.
Посещаваме завода ви в рамките на договор за обмен на технологии.
Споразумението гласи, че имаме право да разглеждаме тук.
Началниците ви не са забранили да инспектираме самолетите.
Разбираме, че си вършите работата,
но няма да търпим подобно отношение, тъй като сме равноправни партньори.
Казано ни е да не ви оставяме да си врете носовете наоколо.
Един момент...
Това е професор Юнкерс.
Чудесен инженер.
Професорът разреши да разгледате.
Не се и надявах да летим.
Вибрациите са по-силни, отколкото очаквах.
Нашите шефове ще умрат от кеф.
Господа, време е офицерите да седнат там.
Добре.
Само секунда.
Това е наистина внушителен самолет.
Коридор в крилото.
Това е невероятно.
Тук са побрали цяла електроцентрала.
Професор Юнкерс ни разреши. Искаме да видим работното ви място.
Станцията на инженера на полета. - Какъв великолепен самолет.
Господа японци, не може нататък.
Както кажеш, приятелче.
Невероятен е. - Да, фантастичен е.
Истински триумф на немската индустриална технология.
Юнкерс е гениален, но хората му са прекалено недоверчиви.
Имаш ли цигара, Джиро?
Джиро!
Цигара. - Не, свърших ги.
Навън е студено, а в хотела е топло.
Мислех, че германците се топлят с камини.
Този радиатор също е направен в Юнкерс, прилича на самолета.
Красив е. - Ясно, разбрах те!
Намекваш, че технологиите ни са примитивни.
Смяташ, че никога няма да създадем свой самолет изцяло от метал?
Нищо няма да научим от тези страници.
Това са само красиви формули.
"Тази технология е собственост на Германия."
Замислял ли си се, че не се нуждаем от технологията им?
Дървото и платното също са добри материали.
Така никога няма да успеем. Вече изоставаме с 20 г.
Хайде да се поразходим.
Главата ми направо ще се пръсне.
Както Ахил догонваме костенурка, изоставайки с 20 г. от нея.
Тези 20 години ще ги минем за 5, но костенурката ще е с 5 г. напред.
И така ще я гоним до безкрай.
Докато един ден ще я стигнем и задминем.
Представяш ли си, ако ние сме тази костенурка.
Какво има?
Чуй това.
Шубертовият "Зимен път". Сякаш е писана за нас.
Какво става? - Този се заяждаше с теб в хангара.
Джиро?
Готов съм. Влизай да се къпеш.
Изглежда спи...
с вид на човек, който държи бъдещето на японските самолети.
Телеграма от Нагоя.
Заповядайте. - Няма нужда.
Връщат обратно някои от нас. Ти оставаш.
Джиро ще продължи на запад.
Запад? - Искат да види света.
Сам ли?
Сеньор Капрони. - Още ли те носи вятъра?
Да, още.
Каня те на моя прощален полет. След мен!
Пенсионирате ли се?
Скачай с всичка сила!
Скачай!
Побързай, ще излитаме.
Отдолу има люк!
По-бързо! - Сега!
Пуснете ме да мина.
Настъпи газта!
Семействата и близките на моите работници. Направо цяло село.
Ще се поразходим, преди да предадем бомбардировача на военните.
Е, какво ще кажеш? - Невероятен е.
Солиден е като древните сгради в Рим.
Прекалено е голям, за да става за военни цели,
но пък Въздушните сили се впечатляват от размерите.
Япония е бедна и изостанала.
Никога няма да построим нещо подобно.
За инженера е най-важно вдъхновението.
То отключва бъдещето. Чак след това идва технологията.
Това е семейството ми.
Италианците също не сме богати. Прекалено много гърла за хранене.
Мирясайте де! Дъното няма да издържи.
Последвай ме.
Внимателно. Макар да е сън, като нищо ще си загубиш главата.
Кажи, какво ти харесва повече:
свят с пирамиди или без? - Пирамиди?
Вечната мечта на човека да лети е осквернена.
Използваме самолетите, за да сеят смърт и нещастие.
Така е.
И все пак предпочитам свят с пирамиди.
Ти какъв свят би избрал? - Искам да строя красиви самолети.
Като този?
Колко е грациозен.
Не, не още. Не съм измислил нито двигателя, нито кабината.
Браво! Прекрасна мечта.
Аз приключих с правенето на самолети.
Творческият живот на художника е 10 год. Ние не правим изключение.
Изживей своите десет години достойно и пълноценно.
Джиро, спешно при мен!
Отивам на съвещание. - Отмени го.
Поръчката няма да е лесна. - Че кога пък са били.
Колко години си с нас, Джиро?
Джиро? Откога си с нас? - Пет години.
Според нас си готов. Искаме да оглавиш проекта.
Флотът искат палубен изтребител, срокът е до 1932 г.
Това е повишение.
Джиро?
Какво ще кажеш?
Ще оправдая доверието ви. - Прекрасно!
Може ли да взема в екипа Хонджо? - Не е добра идея.
Той ти е конкурент. Искаш ли да загубиш приятел?
Спокойно си довърши кафето.
Сметката, ако обичате.
Имаме други планове за Хонджо.
Проклети японски двигатели!
И тези гадни, къси палуби.
Чисти униформи, господа! - Благодарим.
Благодаря за дрехите! - Много ви отиват.
Затворете палубата!
Достатъчно!
Отлично! - Лети, лети!
Татко!
Браво! Добро хващане.
Благодаря. Ударихте ли се?
Добре съм. Заповядайте.
Задължен съм ви. Собственост е на хотела.
Радвам се да помогна.
Татко, не трябваше да крещя така, нали?
Нищо, отседнал е в хотела. Ще имаш шанс да му благодариш.
Хотел "Кусакару"
Какво има?
Нищо. Това е мъжът, който улови чадъра.
Изглежда, че е самичък.
Извинявам се. Отивам си.
Моля ви, останете! Просто благодарих на извора.
Помолих го да ви доведе при мен.
Изобщо не сте се променили. Същият сте си, както ви помня.
Бяхме ви толкова благодарни след земетресението.
Толкова исках да ви намеря, да ви благодаря.
Кину ви придружаваше!
Казвам се Наоко Сатоми.
Джиро Хорикоши.
Добре ли сте? - Да!
Кину се омъжи два дни, след като ти върна нещата.
Даже си поплака от радост.
Ти беше нашият рицар в бели доспехи. - Рицар ли?
Да! Вълшебният принц от приказките!
Чадърът определено тече.
Няма значение. Трябва да кажа на Кину.
Наскоро й се роди второ дете. Много сладко бебе.
Картината ти се намокри.
Ще я запазя като спомен от днешния ден.
Дъждът почти спря.
Тук не е валяло.
Каква гледка!
Почти съм забравил как изглежда дъгата.
Животът е прекрасен, нали?
Да вървим. Баща ми сигурно се притеснява.
А, ето го и него. Тате!
Ела, трябва да ви запозная.
Подгизнала си.
Няма страшно, добре съм. Г-н Хорикоши отново ме спаси.
Джиро Хорикоши.
Сатоми. Боя се, че дъщеря ми пак ви създаде проблеми.
Мястото свободно ли е?
Заповядайте.
Немска цигара. Последната, за съжаление.
Разбирам ви. Имал съм подобно изживяване.
Били сте в Германия, нали? По-точно в Десау.
Проницателен сте като Шерлок Хоумс.
А вие сте инженер.
Четете немски списания за самолети.
Всички японски инженери посещавате Десау.
Съвършено вярно.
Професор Юнкерс има проблеми. - Какви по-точно?
Скара се с правителството, те ще го съсипят.
С правителството на Хитлер?
Нацистите са гадна измет.
Тук е великолепно място: няма жеги, няма комари.
Добра храна! Отлично място, за да забравиш неприятностите.
Почерпете се, нищо че са японски. - Благодаря.
Чудесна нощ. Тук е като в Заубербърг.
"Вълшебната планина" от Томас Ман?
Отлично място, за да забравиш.
Започнахте война в Китай, забравихте го.
Окупирахте Манджурия, забравихте го.
Напуснахте ОН, забравихте го.
Светът ви стана враг - и това забравихте.
Япония ще бъде разкъсана.
Впрочем, както и Германия.
Германия пак ще подпали война? - Да, ако някой не я спре.
Моля за извинение, че ви накарах да чакате.
Наоко има температура.
Боя се, че трябва да отложим нашата вечеря.
Разбирам. Предайте й да оздравява.
Извинете ме. Скоро ще дойде лекарят.
"Кой някога е вятъра съзрял?
Нито съм го виждал аз, ни ти.
И само полъха по нежните листа мълви,
че тука нейде вятър е поспрял."
Нека вятърът понесе тези криле към теб.
Джиро? - Наоко!
Внимавай!
Чудесно хващане.
Само веднъж се случват нещата,
И никога не се повтарят отново,
дори да е прекрасен сън за душата,
не се връщат в живота, не без окови.
И утре може да го няма, знай,
както всяка пролет има
един-едничък месец май.
Браво! - Дъщеря ви по-добре ли се чувства?
Да, благодаря за загрижеността ви. - Поздравления.
Тази планина е вълшебна. Лекува всички.
Може наистина да е така.
Когато този младеж дойде, беше доста мрачен.
А сега грее от щастие.
Защото е влюбен.
Вярно е.
Летният романс е мимолетен.
Скоро ще си тръгнете оттук и ще забравите за случилото се.
При мен не е така.
Кого имате предвид? Да не би моята дъщеря, а?
Да, става дума за Наоко.
Моля за вашата благословия.
Ами... Аз... - Татко!
Вече съм решила да приема.
Колко е красива.
Но първо трябва да те предупредя.
Преди две години майка ми почина от туберкулоза.
И аз страдам от същата болест.
Но... обичам те още от деня, в който спаси шапката ми.
А аз, от мига, в който вятърът те довя при мен.
Ще станеш ли моя жена? - Да!
Но бих желала първо да оздравея. Ще ме почакаш ли дотогава?
Ако трябва ще те чакам цяла вечност.
Поздравления. Той е чудесен младеж, а дъщеря ви е великолепна.
Очертава се прекрасно лято.
Джиро, тук съм! - Хонджо!
Кога се върна? - Онзи ден.
Тук е адска жега!
Ето, погледни!
Красавец!
Изчистени линии.
Дадоха ми пълна свобода и заложих на нов, радикален дизайн.
Но докато не полети е рано да се хваля.
О, ще полети. Усещам как вятърът се усилва.
Хонджо, ти си японският Ахил, догони и превари костенурката.
Моят самолет бе тенекиено пате.
Имам една идея за теб.
Още не съм я изпробвал.
Използвай болтове с плоски глави за капаците. Намаляват съпротивлението.
Ще улесним поддръжката ако използваме панти.
Може и без винтове, стигат и пружини.
Блестяща идея, Джиро. Просто и елегантно решение.
Твоя е.
Благодаря, но някой друг път.
Ще задържа плановете.
Смятам да се възползвам след теб.
Разбирам. - Само не ме карай да чакам дълго.
Джиро! Тук ли си?
Това е г-н Курокава.
Спешно е. - До скоро. Благодаря!
Ела на гости някой път!
Ти ще караш.
Тайната полиция те търси.
Това са едни неприятни типове.
Защо ме търсят? - Казах, че си в командировка.
Преструват се, че си тръгват. Няма да се хванем.
Днес остани тук, ще ти донесат нещата.
Но... Какво става? Защо да го правя?
Вече прибраха няколко мои приятели, без да дават никакви обяснения.
Влезте. - Извинете!
Ето ви нещата.
Нещо друго? - Оставете ги и се разкарайте!
Джиро, пратиха го! - Опитният образец на фланеца!
Страхотен е! - Защо нямахме такъв преди година.
Какво ще кажеш, Джиро?
Следващият ни самолет ще бъде истинска гъска, не жалко пате.
Ще бъде самолет изцяло от метал.
Г-н Курокава, какво ще кажете?
Какво да кажа: лек, перфектен, дуралуминият е великолепен материал.
А сега, марш на работа!
Май нямаме опашка? - Можеш да се покажеш.
По-добре се покрий за няколко дни.
Ние ще оправим нещата.
Ще дойдеш у дома.
Но първо ще мина през нас, чакам писмо.
Не бива да го виждат, ли? - Не. Нежелателно е.
Полицията следи пощата ти.
Но писмото е от годеницата ми. И това се случва в една съвременна страна.
Значи си сгоден?
Джиро също е човек! - Поздравления!
Мисли, че Япония е модерна страна! - Никак не е смешно!
Така е! Полицията вече рови в дома ти,
Нека четат любовните ти писма.
В ръцете ти е създаването на самолет за флота.
Компанията ще те защити, докато си й полезен, разбира се.
Концентрирай се върху работата си.
"Ужасно ми липсваш. Г-н Косторп повече не се върна."
Значи и него издирват?
Моля се... да се върне в родината си благополучно.
Г-н Джиро, на телефона.
Идвам.
Ето там е. - Благодаря ви.
Ало. - Джиро, дойде телеграма за теб.
Домоуправителят се притеснил и я донесе. Получена е преди 2 дни.
Прочетете ми я, моля! - Сигурен ли си?
"Наоко има кръвоизлив в белите дробове.
Моля, елате спешно. Сатоми."
Ало. Чуваш ли ме?
Да. Благодаря, че позвънихте. - Чакай, чакай, ей!
Какво е станало?
Как мога максимално бързо да се добера до Токио?
Токио? - Трябва бързо да стигна там!
Да помисля...
Ако вземете обедния автобус, ще хванете експреса.
Ще пратя някого да задържи автобуса.
Джия!
Скъпи!
Извинявай, че не дойдох по-рано.
Ще се заразиш. - Колко си красива.
Обичам те.
Джиро е влязъл през градината?
Влез.
Татко! Джиро дойде при мен.
Но бързо трябва да се върне обратно.
Другият път ще вляза през вратата. - През градината е по-забавно.
Добре, както кажеш.
Пази се, мили.
Ти също.
Довиждане. - Ще те изпратя.
Последният влак? Побързай тогава.
Толкова ли е сериозно? Искам да съм край нея.
В случая е най-добре да се фокусираш върху работата си.
А сега върви.
Отиде си.
Плачеш ли, дъще?
Татко, нека ида в санаториум, както ме посъветва лекарят.
Ще бъдеш съвсем сама на онова отдалечено място.
Мечтая да оздравея, и да живея заедно с Джиро.
Идваш тъкмо навреме! Бордът те очаква.
И така, готов ли си?
Ще дам всичко от себе си.
А сега при флота. Те са ни клиент.
Ще дам всичко от себе си.
Даже не слушаш. - Така е.
Отказах се от тази идея.
До късно стоите. - Джиро обсъжда дизайна.
Проектът ще използва най-новите технологии.
Вижте тук. - Прибиращ се колесник!
Необходим е при скорост от 270 възела.
Та това са 500 км/ч!
Помня, че военните искаха 220 възела.
Такава скорост утре ще е история.
Натоварване 120 кг. на кв. м. - Колко!?
За да намалим съпротивлението, сме разработили нов тип крила.
Задкрилките и елероните ще се управляват отделно.
Можем да го направим? - Кога започваме?
Ала теглото ще проблем.
Махаме картечниците и всичко ще е наред.
Засега се отказах от тази си идея.
Възхитително! Ясно и логично. - Какво премълчава?
Двигателите нямат достатъчно мощност. Трябва ни лек и як фюзелаж.
Ще го олекотим максимално, а съпротивлението ще е минимално.
Ще построим изтребител изцяло от метал,
какъвто светът още не е виждал.
Имам въпрос!
Г-н Хираяма, заповядайте.
Г-н Хираяма е производствен инженер.
Благодаря ви.
Ще ни разкаже за новите нитове.
Технически е възможно да създадем здрава структура с плоски нитове.
За какво говори? - За намаляване на съпротивлението.
Фюзелажът на самолета ще бъде изцяло скрепен с плоскоглави нитове.
Въпрос! - Имам въпрос!
Това е много интересно. - Дори вдъхновяващо.
Г-це Сатоми, имате писмо. - Благодаря.
Шефе, на телефона.
Да звъннат по-късно. - Казват, че е спешно.
Ало? Господин Сатоми?
Какво?!
Джиро! Джиро!
Слава богу! Притесних се, че няма да те открия.
Можеш ли да ходиш? - Да.
Да вървим.
Исках само да те зърна и веднага се връщам.
Не си отивай.
Трябва да сме заедно.
Колко сте красива! - Казвам се Наоко.
Значи това сте вие. - Ти ли си, Джиро?
Имаме огромна молба към вас.
Защо не, скъпи. Всичко ще е наред. - Има стаи за всички,
но няма да допусна двойка да живее без брак в дома ми.
Ще се оженим. Семейство Курокава, моля, бъдете ни свидетели.
Сега ли? През нощта? - Скъпи, това е толкова романтично.
Наоко храбро е напуснала санаториума, за да дойде.
Татко вече ни благослови. В санаториума също знаят.
Молим ви за помощ!
Мисли скъпи, ние ще се приготвим. Наоко, да вървим!
Спокойно, само се прави на строг.
Ако наистина ти е мила, трябва да я върнеш в планината и да си до нея.
Ще трябва да се откажа от самолетите. Не мога да го направя.
В теб говори егоизмът, а не любовта! Така ли е?
Не ни остава много време, взели сме решение.
Разбирам.
Така да бъде! Ще направим истинска церемония.
Ето ги, идват.
Тук са!
Чуй ме! Тази фина, млада и прекрасна девица, захвърли всичко
и дойде тук от планините, за да се срещне със своя любим.
Чуй ме! Този човек е безчувствен глупак
без собствен дом..
И ако... както и да е, нека булката да влезе!
Тогава нека си разменят брачните клетви.
Изглеждаш прекрасно.
Г-н и г-жа Курокава, благодаря!
Нямам думи да изразя благодарността ни за вашата добрина.
Вечно ще ви бъдем задължени.
Много сме щастливи, че животът те срещна
с прекрасен човек, като Джиро. Нали, скъпи?
Разбира се! Така е... Бъдете здрави, поздравления!
Сигурно си уморена.
Нереално е като в сън, стаята сякаш танцува.
Не се вълнувай, опитай се да поспиш.
Ела при мен. - Но състоянието ти...
Ела.
Я? Братлето пак закъснява!
Кайо, съвсем изключих за теб. - Каква изненада!
Вече си лекар, честито! - А ти си женен, поздравления!
Дойдох да благодаря за всичко на семейство Курокава.
Как са те? - Заспаха, най-накрая.
Аха. Видя ли Наоко? - Да.
Наоко е съвсем сама. Разбираш ли? Какво смяташ да правиш?
Не я оставяй. Състоянието й, е по-лошо, отколкото мислиш.
Не съм опитен медик, но даже аз го виждам.
Не забелязваш ли, че се гримира силно, за да не се тревожиш?
Наистина харесвам Наоко, много ми мъчно за нея.
Как можа да й го причиниш?
Мислиш, че няма смисъл да се връща там?
Не.
За нас всеки ден заедно е безценен.
Лека нощ, благодаря, че дойде.
Върнах се.
Добре дошъл. - Спи си.
Защо стана? - Днес намина Кайо.
Толкова си допаднахме двете.
Знаеш ли, смятам, че я чака прекрасно бъдеще.
Обеща, че следващия път ще дойде при мен като лекар.
А майка ти ми уши нощница и пеньоар.
Виж, колко са красиви и топли.
Не е ли много ярко? - Добре е.
Трябва да обмисля някои неща.
Относно костите на скумрията? - Запомнила си?
Ако се потрудя, ще го направя още по-лек.
Ела по-близо до мен.
Дай ръка.
Много обичам да те гледам как работиш.
Ако имаше състезание за ползване на линия с една ръка, щях да го спечеля.
Излиза, че всяка костица е по-лека с 20 грама.
Да, това е чудесно.
При 30, печелим половин кило.
Ами, супер!
Количеството е е достатъчно да нахрани двама.
Спокойно изяждам толкова скумрия сам.
Това е за теб. А сега заспивай.
Няма ли да излизаш? - Не, няма.
Пуши ми се. Да изляза ли?
Не. Пуши си тук.
Не е добре за теб. - Не ме е грижа.
Хонджо, привет!
Може ли да разгледам?
Да. Готов ли е твоя самолет? - Почти!
Много авангардно. Еха, бива си те!
Значи това са прочутите нитове.
Повърхността е доста груба. - Все още изучаваме технологията.
Да, Юнкерс вече ще се учи от теб. А аз има още доста да го гоня.
Личи си, че дизайнът е вдъхновен от костите на скумрията.
Може ли да използвам идеята за нитовете и капаците с пружини?
Разбира се, защо не?
Нов дизайн?
Да, но мога да правя промени само по фюзелажа.
Ами крилата?
Там са горивните резервоари. Един изстрел и край.
Нямат никаква защита, за да намалим теглото.
Първият модерен японски бомбардировач. Военните са на седмото небе.
Трябва да прелита 3000 километра с пълно снаряжение.
Увеличената мощност не е достатъчна.
С кого смятат да воюваме?
Знам ли, с Китай, Съветския съюз, Англия, Холандия и Америка.
Спукана ни е работата.
Не сме военни конструктори. Само искаме
да правим красиви самолети. - Така е.
До скоро! Наспи се. - Да, ти също.
Тръгвам си.
Лека вечер.
Лека.
Добре дошъл.
Приключих. Да видим как ще лети.
Браво на теб. Поздравления.
Биковете го откарват към летището.
Навярно ще прекарам няколко дни там.
Сигурно си уморен.
Да, малко.
Сигурна съм, че ще лети грациозно. - Да, ще полети.
Без теб, нямаше да се справя.
Обичам те, Джиро.
Наоко...
Трябва да вървя. - Успех.
Наоко, защо си станала?
Г-жо Курокава, днес ми е по-добре, смятам да направя кратка разходка.
Добре, но не се преуморявай. - Няма.
В стаята е пълен хаос, като се върна ще подредя.
Добре, приятна разходка.
Впрочем, днес ще дойде Кайо.
Знам. Няма да се бавя.
Влезте, моля ви.
О, не!
Вижте, оставила е писма! Едното е за мен.
Връща се в санаториума! Отивам да я доведа.
Не! Остави я.
Не бива да се бъркаме. Нека хване влака си.
Тя знае какво прави, иска Джиро да я запомни такава.
Чудесно! Не мога да повярвам, че го направихме!
Скоростта! Кажете де, колко е?!
Извинете, числата са много големи, пак ги проверяваме.
Колко бързо? - 240 възела.
Фантастично! - Това се казва изтребител.
Джиро.
Джиро!
Това е самолет мечта. Благодаря!
Пак се срещаме, японче.
Господин Капрони...
Тук се срещнахме за първи път.
Да, полето на нашите мечти. - И на загиналите такива.
Не съвсем. В известен смисъл си прав.
Какво сътвори за тези 10 години, добре ли ги оползотвори?
Да. За съжаление краят не беше щастлив.
Така е, когато загубиш войната.
Виж, ето го твоя "Зеро"!
Каква красота, добре си се справил. - Но нито един не се завърна.
Има ли накъде да летиш, няма нужда от завръщане.
Самолетът е прекрасна, но прокълната мечта, която небето поглъща.
Още някой те очаква тук.
Наоко...
Чакаше те тук през цялото време.
Скъпи, трябва да живееш...
Живей...
Отиде си.
Красива е като вятъра.
Благодаря ти.
Време е да се върнеш към живота.
Но преди това ще ми гостуваш. Държа чудесно вино у дома.
ПОСВЕЩАВА СЕ НА ДЖИРО ХОРИКОШИ и ТАЦУО ХОРИ
Автор, сценарист и режисьор ХАЯО МИЯЗАКИ
Пътечка стръмна,
водеща във небесата,
белее се и изрисува самолет.
В жарка мараня той плавно се люлее,
"Време е, побързай!", сякаш пее.
Детински лесно е да полетиш в небето,
и няма друг с теб, светът остава там, далеко.
Безгрижно ти ще се разсмееш,
във висини прекрасни ще се рееш.
И когато небесата нежно те зоват,
от вятъра в очите, сълзи ще потекат.
Животът ти изнизва се полека,
белязан от бялата пътека.
През илюминатора нахлува синева
и усмивката на мъртва тишина.
Освен небе, така се ширнало безкрай
пред бездната на погледа ти няма друго, май.
Големите забравят как летяха в мечтите,
смъртта без жалост е, и пусти висините.
И не разбират те сега,
че сбъдна се голямата мечта.
Превод: naia и mike
Благодарим ви, че гледахте с нас! www.easternspirit.org
Ролите озвучиха: Хидеаки Анно, Миори Такамото и др.
Музика: Юми Араи и Джо Хисаиши
Един филм на Анимационно студио ГИБЛИ
КРАЙ Eastern Spirit ® 2014