Имам още материал.
Ще трябва да разбереш точното място на смъртта му.
Самото място на пода.
Кажи на Варни, че дворът в Търговище има такова огледало.
Ще събера повече информация.
От личните запаси на Кармила.
Покажи ми картата на ада, за която ми разказа.
Или ще й кажа какви ги вършиш с обувките й.
Добро утро. - Добър вечер.
Мамка му! - Счупи го.
Половината са лоши.
Ковачът ти не следва инструкциите ми.
Лошият работник винаги обвинява вампирите си.
Нямаш ли си работа? - В момента не.
Стрига и Морана проучват териториите, които ще анексираме.
Кармила чертае карти.
Изглежда времето за дипломация отдавна е отминало.
Скучно ти е. Не, разтревожена си.
Тихо. - Ленор, настрана ли те държат?
Не. Не е така.
Не го виждат по този начин. Живеем в друга фаза.
Дипломацията и преговорите са част от миналото.
Това прави и теб част от миналото, и това те тревожи.
Виж...
Планът на Кармила ще ни осигури безопасност за стотици години.
Аз съм дете на войната, Хектор.
Родена съм в подобен замък.
Родителите ми загинаха, когато войници проникнаха през канала.
Нагледах се на война до петгодишна. После животът не се подобри.
Никога няма да се примиря с идеята, че най-добрият начин да сложим край
е да убием повечето хора и да пленим останалите.
Наистина си дипломат.
Няма да има значение, ако не направиш чука.
Не можеш ли да възкресяваш само с мърдане на пръсти?
Ковачът работи с инструмент.
Най-нелепото оправдание за мъж, който си държи пениса.
Боже. - А съм двестагодишна.
Ковач съм.
Не съм измислил името. Така ни наричат.
Магията преминава през инструмент като дъха през флейтата.
Не е по-добро обяснение.
Чукът ми трябва. По-добре ли е?
Използвай го. Наоколо сигурно има стотици.
Не, трябва да е специален.
Специалният ти чук. - Ще престанеш ли?
Трябва да бъде направен по определен начин, иначе няма да работи.
Като флейта без дупки. - Именно.
За пръстите. - Ще спреш ли?
Като духаш, нищо не излиза. - За Бога, жено.
Скучно ми е, а е забавно да те ужасявам. Угоди ми.
Измисли какво да кажеш на Кармила. Много се разочарова.
Боже, колко тъжно.
Както и да е. - Сериозно.
Правиш вълшебния си чук от седмици.
Защо не направиш нещо по-просто? Пръчка, монета или нещо подобно?
Използваме различни неща. Айзък използваше нож.
На мен чук ми върши работа. - Работи по-бързо.
Ако Кармила се ядоса, няма да мога да те закрилям дълго.
Би ме защитила? - Правя го от седмици.
Да, предполагам, че е така.
Благодаря, работя по въпроса.
Знаеш какво ще кажа.
Работи по-бързо. - Да.
Трябва да е перфектен, иначе нищо няма да излезе.
Отвратителен си.
Хектор направи ли чука си? - Работи по въпроса.
Бави ни. - Простичък е за това.
Не. - Не ли?
Не, има непочтеност в него.
Подозираш, че една кукла ще ти открадне златото?
Бъркаш, мислейки, че кутрето е спокойно и глупаво.
Може да убива. - Веднъж опита.
Беше нерешителен. - Виждаш ли?
Не беше там.
Беше объркан и изплашен, не знаеше какво върши.
Предупреждавам те. Разбираш ли?
Просто те предупреждавам.
Щеше ли Дракула да го държи в замъка си, ако беше опасен?
Замъкът щеше да ми хареса.
Този на Дракула ли? - Да.
Не видях много от него.
Сигурна съм, че бе пълен с интересни и невероятни неща.
Длъжна съм да отбележа, че вече имаш хубав замък.
Защо ти е неговият?
Защото отнемам вещи от глупави и зли старчета.
Това умея. Винаги съм го правила.
Заслужават да изгубят всичко.
Заслужавам всичките им вещи.
Може просто да направиш нови неща.
Защо да губя време?
Мога да взема каквото поискам и да убия собственика му.
Виж картата ми. От тук до Браила.
Земята и селата принадлежат на старчета.
Всичките. И аз ще им ги взема.
Този замък беше на глупав, зъл старец.
Взех го.
Земята от тук до Браила се управлява от глупави старци.
Унищожени от един глупав старец.
Само трябва да я взема. - Тогава ще си щастлива ли?
Погледни.
Виж.
Знаеш ли колко местни вампирски владетели загинаха в Браила?
Не знаех, че трябва да ги броя.
Трябва. Бяха много.
Само за тези съм сигурна.
Малките знаменца ли? - Точно така.
Тези региони нямат владетели.
Само чакат някой да поеме управлението.
Със сигурност ще изберат някого да командва.
Ако не отидем първи. - Защо ни е да го правим?
Това е светът, Ленор.
Можем да си вземем целия свят.
Не би ли искала?
Не знам.
Не се връзвам на преструвките ти на сладко момиченце.
Опитай пак. - Наистина не знам.
Не съм мислила за нещо толкова голямо.
Започни. - Отговори ми на един въпрос.
Ще си щастлива ли, когато имаш всичко това?
През първата част от живота ми мъжете взимаха от мен.
После отнех живота им.
Вещите и домовете им.
После превзехме Щирия. Създадохме малката си територия.
Не искахме да вършим злини. Опитахме да създадем дом.
Хората-вълци дойдоха от север, армиите от запад.
Всяко копеле дойде за нас. Поискахме помощ.
Какво ни казаха другите вампири?
Проклети жени. Оставете ги да умрат.
Ще отнема всичко от всеки.
Бях в замъка на Дракула. Видях какво мога да взема от там.
Повече сила за мен и безопасност за нас.
Той и хората му проваляха всичко.
Видях, че мога да му отнема света и да го имам само за себе си.
Светът, Ленор!
Дали ще съм щастлива тогава ли? Не знам.
Не знам дали ми пука.
Но ще имам всичко тяхно. И всички те ще са мъртви.
Ще имам света, който искам, Ленор.
Това ще бъде достатъчно.
Всичко ще е достатъчно.
Да имам света, а всички те да са мъртви.
За това ли беше всичко?
А ти за какво мислеше?
Мисля, че завърши чука си.
Няма да е ужасно за една нощ.
Дори има хубав прозорец на покрива.
Ще спим под звездите.
Птиците ще ни осерат. - Не съм видяла и една птица.
Наистина ли? Чувам нещо на гредите.
Мамка му.
Отново се започва.
Не изгаряй плевнята, докато сме в нея.
Случи се само веднъж.
Беше достатъчно. - Имаше огромен паяк.
Не беше огромен.
Беше висок три метра.
Може би два и половина.
Това не е ли огромно?
Мамка му. Пак тези копелета.
Много са добри, нали?
Дразнещи са. - И млади.
Предполагам. - Хубави.
С гладка кожа.
Да не искаш да се жениш за тях?
Искам да нося кожата им.
Наистина ли не искаш да използвам огън?
Мисля, че може би е вариант.
Благодаря.
Някак си успяхме да паднем в капана.
Не беше за вас, а за нас.
Аз съм Тревър Белмонт. Това е Сайфа Белнадес.
Замфир, началник на охраната на подземния двор на Търговище.
Какво?
Семейството на управниците на Търговище оцеля при нападението.
После дойдоха вампирите.
Беше по-безопасно да ги преместим в катакомбите.
Учудвам се, че някой е жив, още повече кралско семейство.
Ръководя съпротивата против дяволите.
Адът се опита да прокълне златния ни град, но няма да позволим.
Съжалявам за хората ти. - Благодарим за помощта.
Умряха в името на двора. - Наистина умряха.
Бяха ти приятели, нали?
По петите сме на план за възкресението на Дракула.
Знаеш ли нещо за това? - В града има гнездо на вампири.
Опитват се да открият двора и да оберат вълшебните съкровища.
Бихме искали да видим този двор. - За да преценим заплахата.
С радост ще ви приемем в двора.
Добре. - Помогнете да спасим Търговище.
С удоволствие. - Но още не.
Не мога да ви заведа в двора, без да знам дали мога да ви вярвам.
Мамка му.
Беше интересна.
Искаш да кажеш малко луда. - Да.
Бедните копелета.
Какво правиш? - Нищо.
Знам, че не обираш мъртъвците. - Категорично не.
Нагледах се на блестящи камъни. Носят беди.
Права си. Защо да си навличаме беди?
Никога не го правим.
Превод: Koen http://subs.sab.bz