Къде е?
Ако трябва да те наричам "господине", ще се откажа
и ще заживея с лудата вълшебница, която ще ми изяде очите, щом заспя.
Може би твърде дълго съм сам.
Без повече разрушения и пожари.
Убийте хората, но не разрушавайте града.
Кажете на останалите.
Може би един ден други ще се заселят в този град.
Или пък ще стане паметник.
Още една надежда, която умря в съня си.
Нощта е красива.
Какво, по дяволите, е това? - Вероятно точно това е адът.
Откъде знаеш? - От една нощ с краля на Бохемия.
И чанта с нещо, което не беше опиум.
Нямаме време. - Можеш ли да затвориш вратата?
Няма да е лесно, но ще опитам.
Сайфа, прикриваш ли ме? - Винаги.
Как все още е живо?
Пълно е с душите на наскоро убитите.
Трябва да го убия няколко пъти ли?
А казват, че нощем по селата няма какво да се прави.
Сала, глупак такъв.
Бърз си.
Надви ме, браво.
Няма да спечелиш войната. Хората ми са навсякъде.
Всичко свърши. - Вече си мъртъв.
Пусни ме! - Сала.
Отиди в гората зад селото.
Отиди до разклонението, докато стигнеш ябълковото дърво.
Застани пред него и ще видиш пътя си към безопасност.
Защо ми го казваш?
Оказва се, че беше по-добър съдия на всичко тук.
Бягай, Сала!
Не го достигам. По дяволите.
Проклет да си!
Всичко това, за да върнеш Влад Цепеш?
Всичките тези ужаси и смърт за тази пиявица?
Да, всичко това.
Цялата сила, която събра, избивайки града и поглъщайки душите.
Не мога да преместя прозореца в Коридора.
Но ти можеш!
Покажи ми какво искам да видя, копеле такова!
Наистина е магьосник.
Покажи ми!
Белмонт, убий го!
Затварям Коридора! Изчезвайте!
Благодаря. Благодаря и на двама ви!
Отново ще се видим!
Какво става? - Лъжеше ни.
Не съм. - Напротив.
Всички ни лъжат и крият от нас.
Няма да ни помогнеш, защото никой не го прави.
Ще разберем как да преместим замъка. - Ще разберем тайните ти.
Ще създадем собствена империя.
Дадох ви всичко. - Не, никой не ни дава всичко.
През половината свят ни мамиха и лъгаха.
Очакваш ли да вярваме, че си различен?
Опитах се да бъда.
Не ни научи на магия, няма да местиш замъка.
Като другите си. - Знам, че животът ви е бил труден.
Светът не е срещу вас.
Не съм срещу вас.
Разбира се, че не си.
Вече си мъртъв.
Казах ви, че баща ми не обичаше вълшебни оръжия.
Не съм казал, че не съм ги използвал.
Никога не съм ви лъгал.
Убих Сала. - Къде е?
Отидете в гората зад селото.
Вървете към разклонението.
Ще го откриете.
Дайте ми ножа. - Защо?
Ще чакам копелето в ада.
Отново ще го убия, щом дойде.
Изгори дома ми.
Какво е това под него?
Доста е използвано.
Какви са малките кости? На животни ли?
Поиска да я изгоря. - Все още се държи.
Да изгорим ли една от последните сгради?
Това бе последното му желание. - Знаеш ли какво?
Да влезем.
Искам да разбера какво има зад тази врата.
Не е редно. - Този беше много организиран.
Може да е нещо, което ще е от полза на оцелелите.
Тук всяка история е голямо нещо.
Фермерска злополука, болест. Изгубено дете.
Управлението на град не звучи забавно.
Има си своите удоволствия.
Парчетата от дрехи в ямата. Малките кости.
Да. - Каза, че е убил Сала.
Да. - Била е ямата му.
Беше съдията. Това са били удоволствията му.
Искам да се махаме.
Никога да не се връщаме.
Морана е гений. - Идеята беше моя.
Аз... - Остави, Стрига.
Кажи, че Морана е гений. - Идеята си беше моя.
Идеята ти бе равносилна на един селски идиот да каже,
че можем да палим огън, като удряме риба.
Нямаше логика, но Морана се справи.
За Бога.
Стрига, тя знае. - Не знам.
Напротив. - Откъде знаеш?
Гений съм.
Брилянтни сте, не се карайте.
Какво прави той тук? Ленор, това е нашата стая.
Не пускаме дори пазачите тук.
Искахте помощта на Хектор, така, че понякога ще седи с нас.
Хващай. - Какво е това?
Имаме няколко вампирски магьосници тук.
Накарах един да ги направи. Взех и книгата назаем от него.
Ковач-магьосник. Смел избор.
Стрига едва не го набучи на кол през деня на Коледа,
след като едва не стопи бронята й, за да си направи нови крака.
Възхитителен старец. Това са робски пръстени.
Един от тях се озова на Хектор, докато ми се кълнеше във вярност.
Моля? - Беше в мен по това време.
Щом Хектор създаде нощно създание, то е вярно на него.
Сега е верен на мен заради магията на пръстените.
Нощното създание ще му е вярно.
А той ми се закле във вярност, така, че ще е вярно и на мен.
Пръстените са свързани.
Сложете пръстените и нощните създания ще ви бъдат верни.
Ако Хектор опита да ни нарани, да свали пръстена или да избяга,
пръстенът ще му причини болка, все едно е изсрал сърцето си.
Проблемът е решен!
По дяволите!
В замяна ще живее в една от допълнителните постройки.
Ще бъде чудесно.
Ще живее като нас и ще е свободен в замъка.
Не мисля така.
Аз мисля. Ще получи нещо в замяна.
Ще има добър живот и ще е в безопасност.
Морана... Тихо, истинските хора говорят.
Морана ще организира, а Стрига ще следи създанията.
Кармила ще се съгласи с всичко.
Не аз съм гений, а тя.
През цялото време сестрата е имала собствен план.
Боже мой. Осиновила си го.
Кармила. - Добре.
Къщата ще има нужда от голямо легло.
Оказа се, че е добър в секса и искам да го обуча.
Разкарай се от мен. - Моля те, върви си.
Нямах нужда от информацията.
Чао. - Трябваше ли да го споделя?
Измами ме и ме пороби.
Не е вярно. - Направи ме роб.
Свършено е с живота ми! - Животът ти е спасен, Хектор.
Дадох ти това, от което имаше нужда.
Направих те домашен любимец.
Не можеше да е по-объркано. Какво се случи?
Няколко месеца живяхме твоя живот.
Приключения и победи.
Сега живеем моя живот.
Предполагам, че можеше да поставя знаци наоколо.
Не влизай. Смъртна опасност.
Остави всякаква надежда.
Нещо такова.
Предполагам, че се получи добре за мъртвия ми стар баща.
Превод: Koen http://subs.sab.bz