Какво следва? - Не знам.
Имам предвид...
Предполагам, че може да си починем.
Бихме могли.
След като открием създанията, тормозещи селата по пътя.
И дебелото нещо, живеещо на дъното на последното село.
И чудовището, избиващо хора край речния брод.
И създанията на летящи кози.
Летящи кози. Това беше...
Обезпокоително. - Да, точно така.
Сраха върху ферма, Сайфа. Лайната им горяха.
Да, беше ужасно.
Горящи кози лайна от небето.
Нямаше да кажеш "обезпокоително". Щеше да кажеш...
Забавно. - Да!
Боже, толкова е забавно!
Полудяла си. - Не съм се забавлявала така.
Беше невероятно.
А сега? - Предполагам, че така е добре.
Отегчена си.
Спането в легло беше хубаво.
Не се оплаквам.
Леглото беше добро. Свикнал съм да спя под дървета.
Спането в каруцата също бе хубаво. - По-добре от дърветата.
Да се качваме на каруцата и да изчезваме от тук.
Какво? - Да изчезваме от тук ли?
Това правим. Белнадес и Белмонт.
Тръгваме на път и се борим с ужасни кози, изхождащи се върху невинни.
Белмонт и Белнадес. - Белнадес и танцуващата й мечка.
Не харесвам кози. Имат ужасни очи.
Знаеш ли, че някои хора правят секс с тях?
Чувал съм. Да купим ли храна за из път?
Наистина ли? - Да.
Защото се забавляваме, нали?
Признавам, че е така. Ти и аз.
Правим добро и далеч не е скучно.
Линденфелд започва да ме плаши.
Наистина ли почитат Дракула? - Да.
Ще ме придружите ли?
За чаша чай?
Обичам чай. - Аз не.
Добре, кои сте вие?
Аз съм Сайфа Белнадес, магьосник от разказвачите.
Това е Тревър Белмонт, борец срещу демони.
Можеше да ми го кажете вчера.
Не го сторихме заради местните ви монаси.
Очевидно обичат Дракула, а ние...
Убихме го. - Наистина ли? Интересно.
Наистина.
Ти си разказвач-магьосник.
Наистина ли си последният Белмонт?
От плът. Какво искаш?
Искам да знам как сте оцелели.
Трябва да знам какво става в манастира.
Управлявам града, но в манастира нямам власт.
Очевидно е пълно с луди. Какво искаш да знаеш?
Линденфелд бе нападнат от глутница нощни създания.
Гордея се, че градът ми бе внимателно организиран.
Воините ми покриха оръжията си със сол и лайна.
Сол по остриетата, добре.
Лайна, за да не зарастват раните. Стари военни техники.
Линденфелд винаги се е защитавал.
Има причина да сме нещо повече от спирка на пътя, Белмонт.
После...
Беше тихо толкова дълго време.
Не можех да си представя чудовище да убие всички вътре толкова бързо.
Не ги убиваше.
Говореше им.
Дъждът спря.
Монасите излязоха с почернели парчета от създанието.
Не знаех дали това е цялото създание.
Не спираха да плачат.
Изглеждаха пречупени.
Не можеха да говорят.
Хвърлиха останките на улицата и се прибраха вътре.
Всичко започна на следващия ден.
Хората искаха да благодарят за Божията милост.
Сала не ги допусна в манастира.
След няколко дена дойде скитник, търсещ манастира.
Свещеник, покрит с кръв.
Не спираше да трепери. Напика се на пазара.
Държеше кинжал. Монасите го прибраха.
Оттогава се случва на няколко дена.
Искам да знам какво се е случило.
Защо манастирът в града ми привлича наранени и изплашени хора?
Грижа се за обществото и трябва да знам какво ще стане.
Щом пристигнахте, реших, че обичате приключенията.
Ще ви платя за услугата. - Приключения.
Но ти си разказвач, а ти си Белмонт.
Герои сте за страната и народа.
Вярвам, че ще ми помогнете заради опасните времена и така е редно.
Мисля, че това ви харесва.
Не сме герои, съдия.
Аз не съм, тя е. Но е луда, както си забелязал.
Да, затова казах, че мисля, че ви харесва.
Обикновено не правя комплименти.
По-лесно е да ги бичувам на площада, докато не правят, каквото кажа.
Монасите са въоръжени. Воините им са колкото моите.
Манастирът познава града и възможностите му.
Имате предимство, защото никой не ви познава.
Няма да те погледна, Сайфа.
Ще го направиш. - Няма.
Обичаш да ме гледаш. - Няма да го направя.
Ако го сториш, ще се пречупиш като яйце.
Да.
Поне ще плати наема ни, докато сме тук.
Следователи!
Имам бренди. Знаеш ли какво е?
Огън и вино. Пиеш ли алкохол?
Не. - Мюсюлманин ли си?
Суфии.
От въртящите се в кръг или самобичуващите се?
Вторите. Или поне бях.
Сигурно боли. Не мога да те виня, че си спрял.
Въпросът не е в тази болка.
Удряли са ме хора. Изобщо не е същото.
Прояснява ти ума.
Успокоява тялото и умът се съсредоточава.
Защо спря? - Не знам.
Твърде съм ядосан. Не мога да открия себе си.
Не мога да се моля, нито да видя Бог.
Разкажи ми историята, Айзък.
Нощта е дълга, а моряците обичат истории.
Бях в двора на Дракула. - Дракула ли?
Тази ще е добра.
Кралят на вампирите?
Дракула, който иска да избие всички във Влахия?
Всички по света. Всички хора.
Включително теб ли?
Предполагах, че в даден момент това ще включва и мен.
Работата ти за Дракула е била като самоубийство?
Може би. Човешката раса е безполезна.
Подозирам, че ново начало ще е добре за света.
С изключение на сегашната компания.
Планираш да избиеш всички на света.
Знаех си, че няма да си скучен.
Все пак забелязвам, че все още съм тук.
А ти не си във Влахия. Какво стана?
Замъкът му бе нападнат.
Дракула ме хвърли в пустинята през вълшебно огледало.
За да ме спаси.
Не звучи като някой, който иска да избие хората на Земята.
Беше объркан. Скърбеше.
Други вампири заговорничеха срещу него.
Друг човек от двора им помогна.
Със сигурност е бил объркан и предаден.
Вече няма добри работници. Повярвай ми, знам.
Говори с някого от изродите в екипажа ми.
Плаваш към Европа, за да откриеш Дракула ли?
Вярвам, че е мъртъв.
Имам друга причина да се върна.
Подари ми го човек в Тунис.
Показа ми, че другият човек от двора е пленен
от една от заговорничките срещу Дракула.
Хубав подарък.
В замяна поиска да го спася от ада, когато умре.
Воините в Тунис се опитаха да ни изгонят.
Бяха изпълнени с омраза и страх като всички хора.
Смя ли се, когато го каза? - Всъщност, да.
Било е подарък. Можеш ли да спасиш хора от ада?
Ковач съм.
Мога да вземам демони от ада и да ги вкарвам в трупове на Земята.
Добър номер.
Умение, научено след много години.
Вампирите не го могат. Изисква човешка връзка.
Вампирите могат да учат магии.
Не и тази.
Адът е пълен с хора, противопоставящи се на Бог.
Пророкът Мухамед, мир на праха Му,
казал, че адът ще се изпразни, а портите ще се блъскат от вятъра.
Чрез ръката ми Бог издига обречените от ада,
за да се покаят на Земята като мои войници.
Това...
Мислех, че съм чувал всички истории, но тази е нова.
Научил си как да го правиш. - Да.
Също и други неща. - Имам и други умения.
Плаваш към Европа, за да отмъстиш на хората, предали Дракула?
Да. - Къде ще отидеш?
Щирия, дом на Кармила, която управлява региона.
После какво? - Какво?
Щом отмъстиш, какво ще правиш?
Ще приемеш каузата на Дракула да избиеш хората по света?
Може и да го сторя.
Чувал ли си една максима?
Ако нямаш своя история, ставаш част от чужда.
Не съм.
Аз съм я измислил. Пак заповядай.
Нали видя, че имам нож?
Чуй ме.
Защо да живееш историята на умрял вампир, след като имаш своя?
Историята на Дракула е праведна и добра.
Човешката раса е отровна и покварена и трябва да бъде заличена от света.
Вчера човек ти е подарил нещо и се е пошегувал.
Но помниш само войниците, които са искали да те прогонят.
Отричаш ли, че видът ни е жесток?
Не, бил съм жесток.
Светът е жесток.
Може би всички заслужаваме да умрем.
Но може би можем да бъдем и по-добри.
Избиеш ли ни, ще прекратиш човешката жестокост.
Но ще заличиш и човешката доброта.
Няма да има шеги, подаръци и изненади.
Защо човек с твоите фантастични познания
не ги използва, за да научи хората да бъдат добри?
Какво?
Отмъщението е хубаво. Копелетата трябва да бъдат наказани.
Щом победиш, ще контролираш региона и ще си владетел, Айзък.
Няма.
Напротив, по правото на завоевание.
Можеш да водиш, Айзък. Както водиш зверовете си натам.
Какво би било управлението ти, ако просто обучаваше хората?
Бих искал още вода.
Имаш я, Ковачо Айзък.
Това е моят дар за теб.
Трябва ми стол.
Изчезни, преди да те убия, задето се отнасяш така с госта ни.
Бягай.
Това за мое добро ли беше?
Какво?
Пазачът си вършеше работата.
Искаш да реша, че ми съчувстваш и да те харесам.
Защо реши така? - Вампири.
Обичате да си играете с храната. - Кармила определено обича.
Стрига убива храната си.
Морана я измъчва, за да разбере къде е останалата храна.
Кои са те? - Управляващият съвет.
Кармила е кралица на Щирия, но управляваме като квартет.
Морана е организатор, а Стрига е воин.
А ти? - Дипломатът.
Казвам се Ленор. Радвам се да се запознаем, Хектор.
Ако трите вършите това, с какво допринася Кармила?
Срещал си я. Тя е искрата.
Виждаме сегашното, но тя чертае бъдещето.
Ние сме тялото, тя е сънят.
Тя е кошмарът.
Искаш ли нещо за ядене?
Не, разваленото месо с личинки ми харесва.
Меко е с допълнителен вкус.
Сигурно изглежда като кръв, нали?
Искаш ли една?
Хайде.
Ето.
Как ти беше името? - Ленор.
Благодаря, Ленор.
Имам и печено пиле, но по него няма личинки.
Мога да помоля пазача да ти поръси малко.
Устроила си голям пикник. Не мислех, че вампирите ядат храна.
Ядем, но кръвта е основната ни прехрана.
Сигурно си видял доста в двора на Дракула.
Радваме се на хубавите неща. Глупаво е да не го правим.
Защо да живееш вечно, ако няма да живееш добре?
Малко пиле?
Спокойно, не съм тук, за да те нараня.
Нека хапнем и поговорим. - Благодаря.
За нищо, Хектор.
Не мога да те убия, но кажи на пазача да отключи.
Ще ти изтръгна гръкляна и ще ти счупя врата.
Ще видим колко добре живееш.
Моят гръклян ли?
Е, не беше ли забавно?
Дипломат съм, Хектор. Сключвам мир.
Кармила те има за полезен идиот.
Стрига иска да те убие, а Морана иска да те измъчва.
Не, за да извлича информация, а защото я успокоява.
Сключвам мир.
Затова хората мислят, че съм мекушава.
Мислят ме за слаба.
Няма да повториш грешката си, нали?
Донеси.
Добро момче.
Превод: Koen http://subs.sab.bz