Жар-птица
Конницата, която се беше устремила към Яматай,
беснееше из околните земи, помитайки всичко по пътя си.
Хората се страхуваха от вида на тези странни същества, наречени "коне"
и бяха ужасени от силата на воините-ездачи.
Глава "Зора" част четвърта
Три месеца минаха от прогонването ми.
Дочух, че сестра ми се е споминала.
Морският въздух сякаш пробожда умореното ми тяло.
Наги, храната е готова.
Изглежда вкусно!
Ей!
Сарутахико!
Скъпи!
Моля, простете му!
Не знам какво е направил, но бъдете милостиви.
Скъпи, какво направи?
Нищо. Само си сръбнах от тяхното саке.
Не се въздържах. Вървяхме цял ден и съм скапан.
Взел си от сакето им?
Мърдай!
Пак ти...
Да, аз. Е, и?
Защо не ни покажеш краткия път до Яматай?
Да не мислиш, че ще го издам?
Помисли за положението си, преди да говориш.
Моите хора не са страхливци, които ще се преклонят пред вида ви.
Не ни подценявай!
Ако имах меч, щях да намушкам тиквата ти.
Млъкни!
Три месеца изминаха откакто
тялото на царица Химико бе отнесено в храма за оплакване.
Междувременно, все още нямаше избран наследник.
Празният престол увеличи страховете на хората
и създаде още повече напрежение в страната.
Моля, спасете ни!
Дайте ни нова царица, умоляваме ви.
Дайте ни царица или всички ще измрем.
Какво правите тук?
Какво правим? Ами...
Скъпи, търсих те навсякъде.
Ти пък коя си?
Съпругата на Сарутахико...
Узуме.
Какво?
Узуме, прости ни, обаче...
Разбирам.
Извинявай.
Все някога щеше да се случи.
Беше за малко, но никога няма да те забравя.
Наги, и ти трябва да й благодариш.
Благодаря! Аз също няма да те забравя.
Хайде, тръгвай!
Е, Наги...
Оттук трябва да се разделим.
Защо говориш така?
Заради нашето бъдеще.
Аз се връщам в Яматай.
Ти трябва да се върнеш в Огнената земя.
Трябва да хванеш жар-птицата заради сестра си, нали?
Е, да, ама...
Просто е много внезапно.
Все някога трябва да се разделим и мисля, че сега е добър момент.
Но защо веднага?
Така трябва!
Аз се връщам да се бия за Яматай.
Унищожил съм много земи,
но сега дойде ред на моята да бъде унищожена.
Не се страхувам от битката,
но няма гаранция какъв ще е резултата от нея.
Да не мислиш, че бих те замесил в това?
Водеше ме с теб толкова дълго време,
а сега реши просто да ме оставиш, така ли?
Да не съм ти някаква кукла?!
Правя го, защото се тревожа за теб. Не разбирш ли?
Не се превъзнасяй!
Аз ще реша кое е най-добре за мен.
Нямаш това право!
Противиш ли ми се?
Ти си ми като...
Добре.
Наги...
Поне веднъж ще ме наречеш ли "татко" преди да си тръгнеш?
Задръжте!
Това...
Не е ли Сарутахико?
Сарутахико е!
Сарутахико се върна!
Командир Сарутахико се завърна!
Командире, радваме се, че те виждаме отново.
Бягах дотук и гърлото ми е пресъхнало.
Дайте нещо за пиене.
Така бива.
Преди да започнем битката, трябва да отдам почит на Химико-сама.
Химико е мъртва.
Какво?
Юмихико Амано!
Какво каза?
Казах, че Химико е мъртва.
Минаха три месеца вече.
Тялото й е в храма за оплакване.
Химико-сама е починала?
Вярно ли е?
Да. Вярно е.
Успокой се!
Забрави дъртата пачавра. Тя е свършена.
Между другото, какво стана със сина ти?
Млъкни! Млъкни! Млъкни!
Стига си циврил и се успокой!
Майната му!
Не съм дошъл да служа на Химико-сама.
Дойдох да се бия срещу онези копелета.
Дайте ми меч и броня!
Чуйте!
Когато ви дам сигнал, палите сламените топки и ги пускате по склона.
Стойте скрити, докато не ви кажа.
Ясно?
Това не е на хубаво...
Закъсняват.
Лошо.
Много лошо!
Командире, идват!
Ето ги!
Напред!
Минаха първата линия!
Командире, не се палят!
Скапан дъжд!
Да скрием войници в балите!
Когато стигнете подножието,
излезте и ги ударете в гръб!
Идва втора вълна!
Елате ми, боклуци такива!
Аз, Сарутахико, командир на яматайската армия ви предизвиквам!
Наги?
Тъпанар!
Какво правиш тук?
Няма да те оставя да се биеш сам.
Надуто пишлеме!
Наги!
Дръж се!
Само драскотина!
Кретен!
Защо се върна?
Ами, след толко време с теб, май съм прихванал от ината ти.
Не дрънкай глупости!
Още не е късно.
Бягай, докато още можеш!
Бягай, Наги!
Сарутахико, ела с мен!
Не! Оставам тук!
Ама...
Юмихико!
Не мога да си пилея стрелите, като пускам само по една!
Дори аз да умра, важното е синът ми да оцелее.
Копеле!
Май не схващате, а?
Мамка му! Това е несправедливо...
Юмихико!
Наги! Върни се! Опасно е!
Ей, хлапе...
Юмихико!
Ще ти дам жар-птицата.
Жар-птицата?
Обещах на твоя старец.
Намира се в храма, точно до тялото на онази дъртачка Химико.
Сарутахико...
Сарутахико!
Наги...
Дръж се, Сарутахико!
Сарутахико!
Чакай тук! Обещавам да се върна и да те спася!
Наги...
Искам да...
ми кажеш "татко"...
Татко...
Татко!
Татко! Татко!
Татко, не умирай!
Чакай ме!
Какво правиш, хлапе?
Това е!
В тази торба е жар-птицата, чиято кръв дава безсмъртие.
С това...
Какво е това?
Птица!
От огъня излиза птица!
Скъпи...
Ти не си загубил битката.
Чувствам бебето ти в мен.
Жените усещат тези неща.
Животът... животът няма край.
Светът е като дълбок сън.
Владетели и роби,
всички са просто част от съня.
Дори една история да свърши,
същевременно друга започва,
бавно, но сигурно към ново продължение.
Батко, ще успееш!
Давай, батко!
Давай!
Внимателно!
Бавно!
Не мога...
Очите ми са замъглени, а ръцете ми изтръпват.
Скъпи, жар-птицата!
Жар-птицата!
Такеру!
Ти трябва да живееш!
Това е светът...
Субтитри: Gray Phantom Fansub Превод: Sayron Cordin
Някой шепне
с тих гласец
на блестящите звезди
обещание, което чух отдавна.
Когато душевните рани болят,
те бленуват за своята майка,
вехнещи на пресекулки.
Чувам молитвата в гласа
и вече не съм сама в тъмнината.
Всичко е наред,
силата на любовта е вечна.
Следващият епизод:
Един човек изгубва половиният си мозък след взрив.
Върнат е към живот, благодарение на науката.
Въпреки това, операцията се оказва неуспешна.
Какво има?
Аз съм твоят лекар, Нилсен.
Не ме доближавай! Чудовище!
Очите му вече не виждат хората като хора.