Жар-птица
Ето, че пристигнаха.
Химико-сама доведе армията на Яматай.
Наги, трябва да се скрием засега.
Няма начин!
Няма да им дам жар-птицата в никакъв случай.
Наги, не подценявай армията на Химико-сама.
Наги!
Ще отида да погледна.
Виж! Огнената планина!
Значи, жар-птицата, за която говори Химико-сама е там?
Тръпки ме побиват.
Глава "Зора" част трета
Хора се раждат, хора умират...
Тъй е повелята на боговете.
Старост и смърт...
Никой не може да победи природата.
Ала все се намира някой,
който използва силата си да се бори срещу нея.
Юмихико Амано.
Няма ли да се включиш в търсенето на жар-птицата?
Юмихико!
Добре.
Но ако пропуснеш жар-птицата, не очаквай да си тръгнеш жив оттук.
Затова не обичам да се занимавам с чужденци.
Добър изстрел, Юмихико!
Няма да ме разочароваш, Юмихико Амано.
Струваше си да те търся в онези далечни земи.
Къде се изгуби Наги?
Наги!
Ти пък кой си?
Не си от Яматай, нали?
Аз съм Юмихико Амано!
Юмихико Амано... Чувал съм за теб.
Ти си велик стрелец, нали?
Ти сигурно си Сарутахико.
Аз също съм слушал за теб.
Химико-сама ли те нае?
Търсиш жар-птицата, нали?
Правилно.
Нямаш шанс от това растояние.
Искаш ли да кажеш нещо, преди да умреш?
Само едно.
Ако заловиш жар-птицата,
искам да я дадеш на друг човек, не на Химико.
На кого?
Момче на име Наги.
Наги?
Той ми е син.
Ще си помисля.
Да приключваме!
Сарутахико!
Значи, този е синът ти...
Дуелът не е свършил. Пак ще се видим.
Няма...
Спри!
Отстъпи! Отстъпи!
Не трябва да се връщате! Не трябва!
Химико-сама!
Хинаку!
Не се плаши, аз ще те пазя.
Хинаку!
Какво правиш? Трябва да бягаме!
Не! Не може да изоставим децата!
Ако останем тук, всички ще умрем!
Хинаку, оттук!
Колибата ни...
Хинаку!
Како!
Наги! Върни се!
Наги!
Наги, няма да ти позволя да умреш!
Какво става, Хинаку?
Не мога повече.
Дръж се!
Ако се предадеш сега, ще умреш.
Не те ли интересува какво ще се случи с децата?
Хайде, да вървим!
Парата създаде облаци,
облаците създадоха гръмотевици,
гръмотевиците създадоха дъжд.
Дъждът се изля върху лавата и създаде още пара, която се превърна в облаци.
Това е битката между водата и огъня,
която се повтаря милиарди години.
Когато пристигнем, ще ти намеря добър лекар.
Какво? Какъв е този звук?
Наги!
Какви са тези големи животни?
Какви са те?
Наги!
Свали меча!
Задръж!
Кои сте вие?
Свали меча!
Да не искаш да направя трета дупка на големия ти нос?
Сарутахико!
Кои сте вие?
Какви са тези странни животни? Откъде дойдохте?
Млъкни, Наги!
Те са твърде много.
Ако се сбием, няма да оживеем.
Вие двамата!
Ако се усмирите, ще ви вземем за роби.
Как ви се струва?
Роби...
Абсурд! Никога няма да бъда роб!
Убийте ги!
Чакайте! Чакайте!
Един момент! Чакайте!
Почакайте малко!
Велики вожде, помилвай ги!
Узуме, нима се молиш за живота им?
Да. Точно това искам.
Ако искаш да ги спасиш, трябва да се омъжиш за онзи там.
Разбира се, с удоволствие ще го взема.
Добре. Говори с него, да видим какво ще каже.
Разбирам!
Леле-мале, какво голямо... нос-лен-це!
Е, ще се ожениш ли за мен?
Как може да ми предлагаш в такава ситуация?
Моля те именно защото е такава ситуацията.
Какви ги дрънкаш?
Ако не се ожениш за мен, и двамата ще бъдете убити.
Вождът е безпощаден.
Аз съм войник от Яматай.
Не могат да ме убият лесно.
Ти може и да си, но какво ще кажеш за него?
И аз няма да се предам лесно.
Ще се бия до последно!
Сарутахико е с мен. Не се страхувам.
Да се бием достойно и да им покажем какво можем, а?
Жено, какво е името ти?
Казвам се Узуме.
Добре.
Да.
Вожде, ще бъдем щастливи съпрузи!
Царица Химико някога властваше над страната Яматай,
ала тялото и бе отслабнало и изморено от дългите години.
Походът към Огнената земя, на който тя пое,
само ускори влошаването.
Къде е Химико-сама?
Времената се променяха главоломно.
Това е палатът на Химико-сама! Върнете се!
Иначе ще ви избием всички!
Сестро, хората се бунтуват.
Сега какво ще правиш?
Защо не излезеш да ги успокоиш?
Това е непосилно за мен.
Сестро, времената, когато управляваше земите ни с твоите псалми свършиха.
Хората не са глупаци.
Те започнаха да разбират, че оризът не расте заради твоите магии.
Млъкни!
Това е моята страна!
Ще правя каквото си искам!
Сестро, хората са обречени да стареят и умират.
Няма значение дали си царица!
Сусаноо!
Сестро...
Стража! Елате веднага!
Сусаноо се опитва да ме убие!
Сестро!
Няма да позволя на никого да ми се противи! На никого!
Пуснете! Пуснете ме!
Не искам повече да те виждам!
Ослепете го и го прогонете далеч оттук!
Сестро, дните ти са преброени!
Край с теб!
Край с мен?
Край ли?
Все още има жар-птица...
Да, жар-птицата...
Това не е краят.
Скъпи, жега ли ти е?
Ще ти донеса вода, искаш ли?
Остави ме! Лицето ти ме прави още по-нещастен!
Ей, какво правим тук още?
Да се разкараме.
Знам.
Но навсякъде има пазачи.
Не бива да прибързваме, трябва да съставим план.
По дяволите, ако имахме оръжие...
Не правете нищо засега.
Узуме...
Аз ще измисля нещо.
Просто стойте мирно.
Ще измислиш нещо? Че какво можеш?
Жените си имат тайни оръжия.
Какво?
Ей, какво правиш?
Това е истинското ми лице.
Какво? Това лице...
Използвам другото си лице, за да ги заблудя.
Как така?
Те унищожира моето племе.
Убиха всички мъже и изнасилиха жените.
Но аз имах малко време, за да се направя грозна.
Тези копелета не биха докоснали такава жена.
Сега разбирам.
Но тогава защо ни спаси?
Защото...
...се влюбих в теб.
Какво?
Като видях как се опитваш да спасиш момчето, просто се влюбих.
Влюби се в мен?
Ама че...
Наистина не разбирам как разсъждават жените.
Все още сме женени, нали, Сарутахико?
Е, ами, как да кажа... Все пак...
Виж го само!
Не мога да го трая.
Жар-птицата идва!
Жар-птицата!
Жар-птицата! Жар-птицата!
Няма да те пусна!
Стреляйте! Стреляйте по жар-птицата!
Сега!
Да!
Най-накрая, жар-птицата е моя!
Химико-сама!
Лошо, не диша...
Химико-сама!
Добре ли си?
Животните не се нападаха помежду си.
Те копаеха и умираха копаейки.
Останалите изяждаха умрелите и продължаваха да копаят.
Странна симбиоза се оформи.
Хинаку, бебето отдавна е мъртво.
Откажи се!
Не!
Ако го оставя, животните ще го изядат.
Всички сме заедно тук.
Изяждаме мъртвите, за да се опазим живи.
Какво има?
Става течение!
Чудесно! Повърхността!
Подушвам повърхността!
Светлина! Светлина!
Защо?! Защо?! Защо?!
Ще оцелеем!
С Хинаку ще оцелеем!
Това ще бъде новият ни дом.
Задължително...
Задължително!
Субтитри: Gray Phantom Fansub Превод: Sayron Cordin
Някой шепне
с тих гласец
на блестящите звезди
обещание, което чух отдавна.
Когато душевните рани болят,
те бленуват за своята майка,
вехнещи на пресекулки.
Чувам молитвата в гласа
и вече не съм сама в тъмнината.
Всичко е наред,
силата на любовта е вечна.
Следващият епизод:
Наистина ли животът е толкова жесток?
Наистина ли животът е толкова тъжен?
Нужно ли е животът да бъде толкова достоен?
Татко!
Татко! Татко!