Никой не знае кога светът се е променил.
Заразата пламнала внезапно
и хората изгубили способността да комуникират с Града.
След това той започнал да се развива самостоятелно,
а човеците били обявени за нелегални жители
и убивани на място.
Това се случило много преди да се родя.
Чакайте.
Оттук.
Внимавайте.
Да, съжалявам.
Много сте нервни.
Чуваме те.
Мястото изглежда спокойно.
Може просто да сме извадили късмет.
Не се отпускай. - Но...
Дзуру е права.
Дали това е верният път?
Изглежда малко по-различно от картата.
Картата е стара. Секторът е реновиран от Строителите.
Дали ще се справим сами?
Да се върнем.
Защо да се връщаме, след като стигнахме дотук?
Трябва да е оттатък онзи проход.
Така мисля.
Дзуру, погледни горе.
Изходът.
Тае!
Добре ли си? Тае?
Благодаря, Фусата.
Добре ли си, Тае?
Съжалявам, Дзуру. Резервната батерия...
Ще загазим, като се върнем. - Просто една батерия.
Всички ще се зарадват, като се върнем с утайка.
Хайде.
Дзуру.
Какво правиш? Побързай!
Строител!
Спокойно.
Тези не обръщат внимание на хората.
Да вървим. Почти стигнахме.
Прави още откачени неща. - Хайде, Тае.
Леле, това е...
Не съм виждала толкова огромно място.
Стражева кула!
Затова възрастните ни казаха да не идваме.
Това беше, връщаме се. - Внимавайте да не ни забележи.
Как ще стигнем до ловните полета, докато се крием от тази грамада?
Ще заобиколим. Оттук.
Сериозно отклонение.
По пътя има куп препятствия. - Нямаме избор. Хайде.
Ако Стражите се появят на подобно място...
Ние сме обучени Електротърсачи, забрави ли?
Сутедзо каза, че Дзуру е почти пълноправна.
Само че задигнахме екипировката. Татко ще побеснее.
Дзуру, съжалявам.
За какво?
Каза, че го правим заради сестра ми.
Да излезем сами на лов.
Не е само заради Ито.
Все пак в селото почти не остана храна.
Въпреки това ти благодаря.
Успяхме.
Вижте там.
Виж колко насекоми!
Това са утаечните тръби!
Почакай!
Не става.
Напълно пресъхнала е.
Но тръбата е толкова голяма...
Дзуру.
Стражевата кула?
Стражът! - Унищожители!
Яйчи! Над теб!
Отстъпете!
Бягайте!
Запазете спокойствие!
Спомнете си обучението. Примамете ги и стреляйте!
Чу я! Насочи ги към мен! - Не мога да се отърва!
Шидзу! - По дяволите!
Широ! Внимателно!
Тае!
Дзуру!
Още ли?
Дзуру!
Добре ли си?
Нищо ми няма.
Фусата, почакай.
Престана.
Свалете си шлемовете.
Искам да видя очите ви.
Дзуру?
Дзуру! - Още сме в обсега на кулата!
Но защо?
Кулата не реагира, дори след като свали шлема?
Тае!
Има ли сред вас хора,
които притежават Терминет гена?
Терминет...
Какво е това?
Ти ни спаси и искаме да ти се отплатим,
но нямаме представа за какво говориш.
Почакай. Някой от възрастните може да знае нещо.
Но преди това ни кажи...
... какво си?
Казвам се Кили.
И съм човек.
Селото ни е в периметъра малко по-нататък.
Там ще сме в безопасност.
Периметъра?
Единственото място, до което Стражите нямат достъп.
Макар че не знаем защо.
Периметърът е онова там.
Спрете! Дзуру, махни се от него!
Сутедзо, чакай!
Защо сте открили лицата си? Кулата ще ви засече!
Докато сме с него, няма проблем.
Кой е този? - Кили ни спаси.
Той е човек!
Човек?
Невъзможно.
Казваш, че е човек? - Може да е Страж.
Чувал съм, че някои Стражи изглеждат досущ като хора.
Нали, Татко?
Само тримата ли сте?
Съжалявам. Унищожителите...
Предупредихме ви, че няма да се справите сами!
И въпреки това решихте да задигнете екипировката!
Тук е опасно.
Влизайте в периметъра.
Татко!
Значи не е Страж.
Да.
Скиталец ли си?
Откъде идваш?
Отдолу...
6 000... нива.
6 000?
Изключено.
Ще поговорим вътре.
Хайде.
Татко!
Това там е селото.
Някога тук живееха 400 души.
Сега са останали само 150.
Ако си пътник, ще те подслоним.
Такъв е обичаят ни.
Въпреки че си първият за нашето поколение.
Единственият външен човек, който сме посрещали.
Електротърсачите сме потомци на хора, наречени Плантатори,
които са странствали из града като теб.
Говори се, че открили това място преди около 300 години.
Оттогава живеем в периметъра.
Затова рядко срещаме непознати.
В града вероятно има и други, успели да оцелеят.
Но не знаем колко са
или къде да ги открием.
Не знаем нищо.
Затова всяка информация от пътник е добре дошла.
Татко, ти срещал ли си друг човек?
Попадал съм само на останки от човешки селища.
Това е Татко.
Татко и останалите се връщат! - Децата са с него!
Децата се връщат!
Кой е този?
Татко и Сутедзо се връщат с децата.
Колко от тях се връщат? Всички ли?
Не съм сигурен.
С тях има и един непознат.
Какво имаш предвид? Какъв непознат?
Ами...
Добре дошъл, Татко.
Татко.
Само вие ли сте?
Къде са другите трима?
А екипировката им? И нея ли оставихте?
А шлеметалите? Поне тях успяхте ли да върнете?
По дяволите.
Знаете, че вече не можем да ги произвеждаме.
Ами храна?
Всичко беше пресъхнало.
Благодарете се, че трима се върнаха живи.
И без друго след месец всички ще гладуваме.
Татко.
Кой е този?
Той е скиталец. - Скиталец?
Значи наистина има и други хора навън.
Можем ли да му вярваме? - Ще го приемем.
Но нямаме храна за него.
Нали не е някой Страж?
Стражите не могат да влязат тук.
Не го доближавай.
Не!
Има нещо нарисувано.
Кофа с вода?
Не е никак зле. - Трябва да е доста хранително.
Дай ми малко. - И на мен.
Страхотно е. Ще ви осигури енергия.
Татко, Сутедзо.
Добро е.
Тае, вземи.
Толкова много? - Има и за сестра ти.
Благодаря.
Дзуру, Фусата.
Радвам се, че се върнахте.
Но не правете повече така, става ли?
Съжалявам.
Сигурно го знаете,
но и други са опитвали това в миналото
и всички са били убивани от Стражите.
Групата, която пое на изток, беше напълно унищожена.
Затова децата решиха, че трябва да сторят нещо.
Дзуру.
Ела при мен, след като оставиш екипировката.
Добре. - Сутедзо, хайде.
Ти също, ако обичаш. Искам да говоря с теб.
Името ти е Кили, нали?
Благодаря, че сподели храната си.
Би трябвало ние да го правим,
но както виждаш храната ни е на привършване.
Кажи ми...
Откъде се сдоби с това?
200 нива...
... по-долу. - 200?
Значи не можем да си набавим още. - Тук сме защитени от периметъра,
но наоколо няма откъде да се сдобием с храна.
Затова излизаме навън и търсим утайка.
Аз съм водачът на Електротърсачите.
Ловните полета наблизо са напълно пресъхнали
и се налага да се отдалечаваме. Всеки път наши другари загиват
и Търсачите ставаме все по-малко.
И сега дори децата...
Насам.
Храната е невероятна.
Чудя се къде ли я е намерил. - Да.
И онова оръжие. Видя ли как проби тялото на унищожителя?
6000 нива по-надолу.
Дали е изминал цялото разстояние сам?
Кой знае...
Интересно колко ли хора има навън?
Може да има и други села като нашето.
Възможно е. Трудно е да си го представя.
Според теб колко далече се простира градът?
Защо Стражите избиват хора?
Дори не съм се замисляла над това.
В действителност не знаем нищо.
Дзуру твърди, че си убил 4-ма унищожителя наведнъж.
Човек с твоите умения ще ни е от полза.
Какво ще кажеш да поостанеш и да ни помагаш в лова?
Търся единствено хора...
притежаващи Терминет гена.
Терминет?
Какво е това?
Всички хора са го имали...
преди заразата.
Преди заразата? Говориш за времето,
когато градът е принадлежал на хората!
Говори се, че Строителите
и Стражите са изпълнявали заповедите на човека.
Наистина древна легенда.
Какво искаш да кажеш? Градът е принадлежал на хората?
Да не твърдиш, че ако имахме Терминет гена,
ще можем да спрем Стражите? - Не само това.
Ще можем да наредим на Строителите да прекратят работа.
Ще спрат разширението на града.
Изключено е да съществува нещо подобно.
Всъщност...
И преди съм чувал за тях.
Терминет гените.
Беше отдавна и бях забравил.
Но разказът му ме подсети.
Определено съм чувал това име много отдавна.
Къде?
Точно под селото ни. Мястото е в периметъра,
но от поколения насам ни се казва да не го доближаваме.
Да нямаш предвид Гниещия храм?
Баба ми казваше да стоя настрана от него,
защото го обитавал призрак, по-страшен и от Стражите.
Наистина ли вярваш в това?
Хей, ти!
Точно...
под селото.
Отива там.
Сутедзо, последвай го.
Кажи му, че ще му покажа пътя. - Добре.
И аз отивам!
Побързай.
Баба казваше...
че ако се доближиш до Гниещия храм,
някакъв непознат смущава комуникациите ти
и гласът му те контролира като марионетка.
Стига с тези истории.
По думите на баба ми моят прадядо
е загинал така.
Ето там.
Какво е това? - Вижте!
Терминет...
връзка.
Аз... Шибо.
Покажи се.
Има ли някой там?
Чаках толкова дълго. - Проговори!
Виках за помощ през цялото време, но никой не се отзова.
Измина толкова време.
Чакам тук от 17 милиона 526 хиляди часа.
Как се казваш?
Кили.
Аз съм Шибо.
Учен съм.
Приятно ми е, Кили.
Значи поне един учен
е оцелял.
Това е гравитонен бластер, нали?
Впечатляващо оръжие. Една от малкото технологии,
които дори ние не успяхме да възпроизведем.
Къде го откри?
Не знам нищо за оръжието.
В очите ти има следи от заразата.
Значи не притежаваш Терминет гена.
Що за глупаво изказване? Естествено, че не го притежавам.
Чувала ли си
за хора, които го имат?
Ако имаше такива,
градът щеше да е възстановил функциите си още преди векове.
Все пак разполагам с нещо.
Кили, заведи ме в автоматичната фабрика.
Автоматична фабрика? - Какво е това?
Не знам.
Ако ме заведеш до фабриката,
ще ти направя синтетичен терминал със същите възможности
като Терминет гените.
Не ми вярваш.
Но това е истината.
Онова там...
са останките от синтетичен терминал, който направих.
Под него има извод за свързване.
Когато открихме извода за връзка с Нетсферата,
издигнахме електрическа бариера, за да спрем достъпа на Стражите
и започнахме експерименти. - Спира достъпа на Стражите?
Експериментите бяха успешни.
Стигнахме чак до входа към Властите.
Но тогава бяхме засечени от защитния им механизъм
и виждаш какво последва.
Осъществихте ли връзка с Властите?
Не успяхме.
Но анализирахме информацията,
идваща през противотока, и открихме канал за достъп.
Ако се открие нова възможност,
със сигурност ще успея.
Нямам представа за какво говори.
Хей.
Да? - Преди малко каза,
че си направила нещо, което спира достъпа на Стражите.
Това значи ли, че ти си вдигнала периметъра?
Точно така.
Как успя да го направиш? - Кили, разчисти тези отломки.
Направих този генератор на електрическа бариера.
Благодарение на него експериментирахме
необезпокоявани от Стражите. - Това значи...
че хората са могли да заповядват на града?
Да. Много отдавна всички хора притежавали Терминет гена
и имали тази способност.
Не мога да повярвам.
Как са могли да правят такива неща?
Вярно е. Могли са.
Опитахме да пресъздадем тази способност по синтетичен път,
за да спрем разрастването на града.
Ако отидем в автоматичната фабрика, мога да направя нов терминал.
Хайде, Кили.
Целта ти е същата като моята.
Искаш да върнеш града под човешки контрол.
Да.
Чудесно.
Да вървим още сега.
Почакайте.
Къде се намира тази автоматична фабрика?
В отсек далече на изток.
На около 15 сектора оттук.
15 сектора.
Ще отнеме дни.
Можем ли да помогнем?
Татко. - Сутедзо.
Това, което се опитват да направят, може да спаси селото ни.
Наистина ли го вярваш?
Ситуацията ни само се влошава.
Не след дълго ще трябва да изберем
дали да напуснем периметъра или да умрем от глад.
Не мислите ли, че рискът си заслужава?
Дори да си прав, трябва да изминем 15 сектора,
а батериите едва ли ще издържат толкова
и няма да стигнем далече със Стражи подире ни.
Още една причина да го направим. Колкото и силен да е този човек,
няма гаранция, че ще стигне сам.
Но ако му помогнем поне малко...
Така е. Ще е добре да има повече хора с нас.
Ще се наложи да вземем повече храна за из път,
а ни остана съвсем малко.
Автоматичната фабрика може да произведе всичко.
Ако стигнем дотам, ще ви направя каквото поискате.
Всичко ли? - Да, дори храна.
Наистина ли?
Кили.
Ако трябва да съм честен,
не разбираме и половината от думите й.
Но...
сме готови да рискуваме. Идваме с вас.
По-живо! - Няма ли още батерии?
Вземете колкото можете! - Трябва ни още един човек.
Оставете някой да пази селото.
Стига сте се размотавали.
Дзуру!
Докато сме с Кили, всичко ще бъде наред.
Хайде, след мен.
Тъй вярно.
Какво е това?
Чух, че са го открили в Гниещия храм.
Наистина ли е живо?
Жива съм.
Сутедзо, дали е истина?
Ще ни направи ли храна, ако я заведем в тази фабрика?
Не питай мен.
Вярно е.
Мога да направя хиляди от мобилните порциони
като онзи на Кили.
Хиляди?
Ще бъде страхотно, ако е истина.
Татко, дали е добра идея
да вярваме на всичко, което казва?
Ако имаш проблем с решението ми, може да се върнеш още сега.
Нямам проблем.
Ами ти? - Съгласих се още в началото.
Мълчете и вървете.
Заемете кръгова формация.
Не се делете. - Разбрано.
Нямаше нужда и ти да идваш, Тае.
Сестра ми е по-добре благодарение на храната на Кили.
Искам да му се отплатя.
Освен това, където отива Дзуру,
отивам и аз.
Тае.
Сигурно сте отчаяни, за да водите тези деца с нас.
Не останаха мнозина,
които могат да боравят с екипировката.
Стражева кула!
Хей!
Това ли ни скрива?
Що за място?
Кили.
Няма да ме изоставиш някъде по пътя, нали?
Кили.
Неговият метаболизъм е различен от вашия.
Рядко му се налага да се храни.
Така ли?
Ами ти?
Ще пропусна.
Но оценявам жеста.
Беше ли изплашена?
Да, но сега съм добре.
Когато се появят Стражите,
въздухът наоколо замирисва на йони.
Сякаш...
носът те гъделичка.
Усетихте ли миризмата?
Бях толкова ужасен...
Не си спомням.
Аз май го усетих.
Наистина имаше странна миризма.
Вече знаеш. Това е от нещата,
които трябва да изпиташ, за да разбереш.
Да.
Запомни.
Когато Електротърсачите лагеруват,
винаги наклаждаме огън и заспиваме край него.
Винаги сме го правели.
Защо?
Защото ловът е изопнал нервите ни.
Говори се,
че гледката на огъня действа успокояващо.
Сигурен съм, че е било така, когато градът е бил различен.
В крайна сметка хората наблюдават огъня,
за да успокоят мислите си.
Чаках толкова дълго.
Преди имаше и други с мен, но всички починаха.
Никой не знае със сигурност откога градът е в това състояние.
Заразата пламнала внезапно
и хората изгубили способността да се свързват с него.
След това градът започнал да се развива самостоятелно,
а Стражите възприели хората за нелегални жители
и започнали да ни унищожават.
Аз бях главният учен на Кайто. Квартал много далеч от тук.
В този квартал
изровихме информация от руините на града
и я използвахме за спасяването на човешки животи.
Ала знаехме, че това няма да продължи дълго.
Екипът ми откри начин да синтезира Терминет гена.
С колегите ми
започнахме да търсим друго място с извод за свързване.
Така го открихме.
Докато странствахме,
хората ми започнаха да измират един по един.
Но дори онези, които стигнаха и започнаха експериментите...
Сигурна съм, че и Кайто вече не съществува.
Автоматичната фабрика е нататък.
Татко...
Да. Никой не се е връщал от мястото, където сме се запътили.
Вероятно са били заловени от системата за сигурност.
С мен и Кили ще бъдете в безопасност.
Чухте я. Да вървим.
Добре.
Това е входът на фабриката.
Из града все още се намират фабрики като тази тук.
Тази е най-близката до селото ви.
Отвори се!
Успяла си да се свържеш?
За подобно нещо не е нужно да се свързваш с Нетсферата.
Какви са тези?
Значи това наричат "фабрика".
Какви са тези басейни?
Кили, постави ме на таблото.
ИНИЦИАЛИЗАЦИЯ...
Вижте!
Да!
Вече няма да ни се налага да мислим за храна!
Да!
Дзуру, виж! Невероятно!
Да.
Кили, чуваш ли ме?
Натъкнах се на затруднения.
Вземи синтетичния терминал и се подготви за бягство.
Още не мога да се движа.
Стой нащрек.
Рових се доста дълбоко. Последния път нещата загрубяха.
Това ли е един от синтетичните терминали, за които ни разказа?
С него можем да спрем града, нали?
Хей.
Татко!
Изтеглете се в две групи. Носачите са първи.
Бойци, примамете ги и стреляйте. - Слушам. Носачи, по-живо!
Тае!
Побързай!
Унищожители! Толкова много!
Тае! Зарежи раницата! Хайде!
Но...
Тае! - Дзуру!
Бързо!
Идват.
Примамете ги.
Ясно.
Шибо!
Отбой!
Невероятно.
Изтеглете се!
По-бързо!
Тае, чуваш ли ме? Тае, къде си?
Мамка му!
Ацуджи, добре ли си? - Кракът ми!
Къде е Тае?
Къде е?!
Натам. Унищожителят я хвана.
Дзуру!
Дзуру! Не!
Дзуру! Дзуру!
Тае! Тае!
Тае... Слава богу.
Дзуру... Съжалявам, добре съм.
Тае, добре ли си?
Да.
Тае! Слава богу.
Ама че си безразсъдна.
Извинявай.
Добре ли са всички? Ранени?
Тае е със счупена ръка.
Можеш ли да се движиш?
Добре, да вървим.
Къде е Шибо? - Унищожиха я.
Стражи!
Плъзнали са навсякъде.
Кили!
Хей! Стреляй с оръжието си!
Какво ти става?
Защо не стреляш?
Извинете за закъснението.
Дойдох да те спася, Кили.
Коя е тази?
Шибо?
Тази бариера трае само 30 секунди.
Бягайте.
По-бързо!
Аз съм пътник. Продължи без мен.
Какви ги дрънкаш, Ацуджи? Трябва да тичаш!
Качете се в колата.
Бързо!
Не е ли повредена?
В момента я активирам.
Защо не тръгваме? - Момент...
Готово.
Потегляме.
Движим се! - Добре.
Свърших харпуните.
Аз имам два. - Аз само един.
И аз съм с два. - Не се предавайте.
А точно се сдобихме със синтетичния терминал.
Наистина жалко.
Кили.
Кили!
Защо този тип е толкова тежък?
Почти стигнахме. - Да.
Боли ли?
Добре съм.
Тае...
Татко и останалите се връщат!
Докарайте крана. Трябва да разтоварим.
Добре дошли. - Добре дошъл, Татко.
Как мина? - Намерите ли храна?
Свалете това долу.
Слушам.
Спокойно, аз ще я отведа.
Добре. - Ранени са.
Донесете молекулярните превръзки!
Това се казва голямо момиче.
Нима е жената, която мязаше на труп?
Мъртъв ли е?
Не знам.
Пренесете го внимателно. - Ще опитам, но тежи.
Брей че силно момиче.
Кили е добре, просто спи.
Вкарайте го вътре. - Добре.
Би трябвало да ни стигне за около 4-5 месеца.
Струваше си да съберем цялото оборудване.
Най-сетне ще се нахраним!
Колко хора загубихме?
Двама силни работници.
Най-накрая истинска храна!
Угасете светлините.
Да запазим минута мълчание
за всички, които загубихме, през последните две години.
Татко. - Благодаря.
Налей ми още едно.
Пиеш твърде много.
Защото така искам.
Най-накрая можем да оплачем мъртвите,
както му е редът. - Да.
Дори това не можехме да си позволим напоследък.
Но сега имаме храна. Селото е спасено.
Да, но на каква цена?
Загубихме опитни Електротърсачи, а също и оборудване.
Не може ли пак да се върнете във фабриката?
Може да направите всичко там. - Не.
Не можем да се върнем.
Мястото гъмжи от Унищожители.
Ясно.
Трябва да видим за колко време ще ни стигне храната.
Кили.
Казват, че селото е спасено.
Всички са много щастливи.
Ако експериментът на Шибо успее,
ще продължиш ли да странстваш?
Кили...
Дали не би могъл...
да останеш?
Шибо.
Кили.
Синтетичният терминал.
Сега ще го свържа. Нужна ми е помощта ти.
Почакай.
Какво ще правим сега, Татко?
Ще се молим експериментът на Шибо да успее.
Ако това стане, повече няма да се налага
да се крием от Стражите.
Умът ми не го побира. - Кое по-точно?
Мисълта, че хората са се свързвали с машини.
Как да го кажа...
Казват, че Строителите и Стражите ще изпълняват волята на хората.
Това е хубаво, нали?
Но защо хората изобщо са искали подобно нещо?
Дано не живея достатъчно дълго, за да разбера причината.
Добре се храниш.
Е, все пак си го заслужи.
Не е за мен.
Реших да отнеса малко на Тае.
Дзуру.
Докато съм свързана, няма да мога да се движа.
През това време трябва да ме защитаваш.
Сутедзо.
Явно се е събудил.
Беше с Кили, нали?
Говори ли с него?
Не.
Хей.
Дзуру!
О, Татко...
Да помогнеш ли си дошъл?
Май прекалих с пиенето.
Ще взема това на връщане към стаята.
Дзуру.
Почакай, Дзуру.
Как мина? Сигурно си я зарадвал.
Нямаше я в стаята й.
Тае?
- Какво има?
Генераторът на бариерата е унищожен.
Тае! - Какво ти е?
Тае? - Чакай! Не я доближавай!
Хей... Тае.
Тае.
Татко!
Фусата! Да вървим!
Тае. Тае!
Тае! Тае!
Не! Недей!
Тае!
Аз съм Сана-кан.
Представител на Стража.
Стражът ще елиминира
всеки нелегален жител с липсващ Терминет ген.
Тае! Какво ти става?! - Фусата!
Стражът! - Тае!
Фусата! Да се махаме!
Пази се!
Фусата! - Дзуру, недей!
Какво става? - Експлозия!
Какво става тук?
Успешно инфилтриране в лагер на нелегални жители.
Бариерен генератор: унищожен.
Тотално унищожение: в процес. Успешно инфилтриране в лагер...
Това...
Дегизирала се е като човек, за да премине бариерата.
Това е елитен страж, Кили.
Трябва да побързаме.
Кили!
Фусата! Насам!
Тае. Тае.
Тае.
По силата на Постановление за елиминация № 5,
започвам вторично изтребление.
Проклятие! Селото...
Татко!
Не ме мислете. Продължете напред.
Татко!
Слушай, Сутедзо.
Събери всички и ги качи в кулата.
Отвърнете на огъня оттам.
Слушам.
Погрижи се за него. - Добре.
Побързай! - Аз съм пръв!
Побързайте!
Фусата! Екипирай се!
Няма повече шлеметали!
Нямаме достатъчно!
Дзуру, вземи.
Но...
Сутедзо.
Ето там! Не ги оставяйте! - Не спират да прииждат!
Изглежда добре.
Какво става? Дзуру?
Какво стана с Тае?
Беше заменена от Стража.
Няма как да е оцеляла.
Не.
Тае.
Не може да е мъртва!
Фусата!
Отивам да се бия.
Дзуру.
Как ти се стори?
Мамка ти!
Тогава ще те гръмна отблизо!
По дяволите! Чудовища ли са, или какво?
Кили!
Дзуру! Дзуру!
Побързайте! Съберете се тук!
Живо!
Съгласно Постановление за елиминация № 3, параграф 2,
нивото на елиминация се повиши с три.
Оторизация за използване на гравитонен бластер.
Тялото ти е откраднато от Стража.
Тялото?
Смяташ ли да се върнеш? Отговори незабавно.
По силата на Постановлението ще пристъпя към унищожение.
Неоторизиран достъп до Нетсферата.
Нивото на елиминация се повиши с две.
Не си познала!
Сутедзо!
Кили!
Цели се внимателно! Примами ги и стреляй!
Успяхме! Този беше последният!
Тае.
Не може да бъде.
Властите!
Това трябва да е вътрешността на Нетсферата.
Това е един от резервните електронни светове,
които свързват Нетсферата с реалността.
Резервни?
Моля ви, позволете ми да се свържа с Нетсферата.
Мрежовият ви терминал току-що изгуби ефективността си.
Не.
Връзката на мозъка ви с реалността ще прекъсне до няколко наносекунди.
Но все още имате време.
Тук времето е забързано
и от вашата гледна точка изглежда като спряло.
Поне отменете атаката над селото.
Без заповед от някой с Терминет гена
не можем да предприемем такова действие.
Разбирам.
Но този електронен свят позволява
поне да ви дам координатите на изоставените нива,
които Стражът не надзирава в момента.
Какво е това?
Карта на различни нива, недалеч оттук.
Не можем да изнесем тази информация в реалността,
но и нямаме заповеди да ви попречим.
Отведете ранените там!
Помогнете да ги пренесем!
Бързо, ето там!
Донесете превръзки!
Фусата.
Да я... превържа ли?
Да.
Кили.
Ти ни спаси.
Дзуру, какво стана с Шибо?
Не знам.
Разбирам.
Всичко свърши.
Рано е да се предавате.
Чакайте!
Шибо.
Шибо!
Мозъкът ми е в ръката.
Селото ви е разкрито от Стража.
Рано или късно унищожителите ще се върнат.
Какво ще правим?
Съществува изоставено ниво между това тук и по-долното.
На север оттук има път за спускане.
Изоставено ниво.
Мястото е откъснато от Нетсферата.
Стражът и Строителите няма да ви притесняват.
Какво ще правим? - Можем ли да й вярваме?
Ако останем тук, унищожителите ще ни убият.
Татко?
Пригответе се за потегляне.
Да вървим, Кили.
Кили...
Мамо, да се връщаме вкъщи.
Тук е страшно.
Няма да се връщаме, мила.
Стражите ни откриха.
Татко, прости ми.
Аз съм виновна, задето изведох останалите на лов.
Не.
Трябва да ти благодарим.
Шибо, можеш да извикаш асансьора?
Само не опитвайте сами.
Добре, влизайте.
Наистина ли ще стигнем до изоставеното ниво?
Хайде, влизай. - Добре.
Внимателно.
Тази миризма...
Те са тук! - Побързайте!
Кили, какво чакаш? Качвай се!
Кили!
Шегуваш се.
Кили, какво има?
Кили.
Ще те видя ли отново?
Трябва да открия...
Терминет гена.
Затварям.
В този момент го видели за последно.
След това баба ми Дзуру отвела всички в новата земя.
Баба постоянно ми разказваше за Кили, когато бях малка.
Оттогава е изминало много време...
но все още няма признаци Градът да се нормализира.
Вероятно никой не е открил Терминет гена.
Но аз вярвам...
Знам, че някъде там
той все така броди из безкрайния град
и търсенето му продължава.
Превод и субтитри: Ragnos
Eastern Spirit ® 2017
Автор ЦУТОМУ НИХЕЙ
Режисьор ХИРОЮКИ СЕШИТА
Сценарий САДАЮКИ МУРАЙ
Оператор МИЦУНОРИ КАТААМА
Художник ХИРОШИ ТАКИГУЧИ
Музика ЮГО КАННО
Консултант ЦУТОМУ НИХЕЙ
Ролите озвучиха ТАКАХИРО САКУРАЙ
КАНА ХАНАДЗАВА
СОРА АМАМИЯ
КАДЗУХИРО ЯМАДЖИ и др.